ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016 р. Справа №917/2593/15

за позовом Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області ( №9)", вул. Лісна, 1/2, с.Кустолово-Суходілка, Машівський район, Полтавська область,39433

до Полтавської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 64), вул. Старокотелевська, 6, м. Полтава, Полтавська область,36015

про стягнення 27 578 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. 22/75 від 25.01.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2, дов. 25.01.2016 року

В судовому засіданні 26.02.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення у відповідності до приписів ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення 27 578 грн. заборгованості за товар, отриманий по накладним № 102 від 23.05.2012 року, № 213 від 26.09.2012 року, № 88 від 17.05.2013 року, № 231 від 03.07.2014 року, № 183 від 06.09.2013 року, № 253 від 14.09.2015 року.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали накладних 102 від 23.05.2012 року, № 213 від 26.09.2012 року, № 88 від 17.05.2013 року, № 231 від 03.07.2014 року, № 183 від 06.09.2013 року, № 253 від 14.09.2015 року, надані представником позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідач відзив на позов не надав, його представник в судовому засіданні усно визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення.

Справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області №9 " (позивач) по накладним № 102 від 23.05.2012 року, № 213 від 26.09.2012 року, № 88 від 17.05.2013 року, № 231 від 03.07.2014 року, № 183 від 06.09.2013 року, № 253 від 14.09.2015 року продало Полтавській виправній колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 64) (відповідач) товар на загальну суму 34204,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що отриманий товар відповідач оплатив частково на суму 6626,30 грн. Решту не оплатив, в зв'язку з чим позивач і звернувся до суду із даним позовом про стягнення 27 578 грн. боргу.

При прийнятті рішення зі спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З огляду на фактичні правовідносини, які склалися між сторонами суд встановив, що сторонами по справі був вчинений правочин, який за своєю суттю є договором купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Враховуючи, що позивачем належним чином підтверджено факт передачі товару відповідачу, а строк (термін) виконання відповідачем зобов'язання по оплаті отриманого товару не встановлений, суд вважає, що строк оплати товару має визначатися відповідно до приписів ч.1 ст. 692 ЦК України.

Відповідач прийняті на себе зобов'язання належним чином не виконав, плату прийнятого товару вчасно та у повному обсязі не сплатив, перерахувавши позивачу лише 6626,30 грн., решту товару не оплатив, що є порушенням вимог зазначених вище статей 692, 525 та 526 Цивільного кодексу України, та є підставою для стягнення з останнього заборгованості у розмірі 27578 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідач факт отримання товару від позивача і наявність боргу в сумі 27578 грн. не заперечує, доказів сплати суми боргу суду не надав.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами, відповідачем не заперечуються і підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись 33,43,75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Полтавської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 64), вул. Старокотелевська, 6, м. Полтава, Полтавська область,36015 (ідентифікаційний код 08731826) на користь Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Машівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області ( №9)", вул. Лісна, 1/2, с.Кустолово-Суходілка, Машівський район, Полтавська область,39433 ( ідентифікаційний код 08680626) 27 578 грн. боргу.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.01.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.