ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016р. Справа№ 914/3854/15

За позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Управління державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, м. Львів

про стягнення 62 579, 50 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін розясненно.

Розглядається справа за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Управління державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення 62 579, 50 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.11.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.11.2015 року.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду, в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Ухвалою суду від 11.01.2016 р. продовжено строк вирішення спору, визначений ч. 1 ст. 69 ГПК України, на 15 днів.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Управління державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі - відповідач) про стягнення 62 579, 50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31.07.2009 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7251-9 (надалі - договір).

Згідно п. 1.1. договору, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 85,2 кв.м., а саме: нежитлові півпідвальні приміщення, що позначені в технічній документації під літерами 8-1, 8-2, 9-1, 9-2, 9-3, 9-4, 9-5, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Поповича, 5.

Термін дії договору, визначено на 5 років з 31.07.2009 року до 31 липня 2014 року включно (п. 4.1. договору).

Згідно п. 4.3. договору, у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідно до п. 6.1. договору, орендодавець зобовязується передати орендарю в оренду обєкт оренди згідно із цим договором та актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі за цим договором між сторонами не складався, так як обєкт оренди фактично знаходився у користуванні орендаря за попереднім договором оренди від 16.05.2003 р. № Г-1490.

Згідно пункту 4.8. договору, чинність договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

15.08.2014 р. позивачем, на адресу відповідача, було надіслано повідомлення № 2302-вих-2361 про припинення договірних відносин у звязку із закінченням терміну дії договору.

Згідно з пунктами 9.1. - 9.5. договору, повернення орендодавцю обєкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі обєкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди. Обєкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1. цього договору. При передачі обєкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. Обєкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Відповідач повернув позивачу нежитлові приміщення лише 07.05.2015 р., про що свідчить підписаний між сторонами акт приймання-передачі нежитлових приміщень.

Таким чином, у звязку з несвоєчасним поверненням відповідачем позивачу майна, останній нарахував відповідачу з 01.08.2014 р. по 07.05.2015 р. неустойку в розмірі 62 579, 50 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що ним 20.08.2014 р. було отримано від позивача повідомлення № 2302-вих-2361 про припинення договірних відносин у звязку із закінченням терміну дії договору. Крім того, у вказаному повідомленні зазначено, що протягом 15 днів відповідач зобовязаний звернутися в управління з відповідною заявою та документами для продовження договору оренди. Тому, 04.09.2014 р. відповідач звернувся до позивача із заявою та пакетом документів для прийняття рішення про продовження дії договору оренди.

За результатами вказаної заяви Львівською міською радою 20.11.2014 р. було прийнято ухвалу № 4041 про надання відповідачу в оренду тих самих приміщень, які він орендував згідно з договором.

Згодом, відповідачем було прийнято рішення відмовитися від вищезгаданого приміщення, про що позивача було повідомлено листом від 17.12.2014 р., однак оскільки на обєкті оренди знаходився пульт спостереження охорони, то для того, щоб його переключити на інший пульт охорони, демонтувати та забрати з приміщення, потрібний тривалий час.

Таким чином, оскільки відповідач користувався приміщенням на умовах попереднього договору, позивач виставляв рахунки за фактичне користування приміщенням і відповідач їх оплачував. Однак, у 2015 р., за фактичне користування приміщенням, позивач почав виставляти рахунки з оплати неустойки, які відповідач вважає безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково виходячи із наступних мотивів:

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Судом встановлено, що 31.07.2009 року між сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7251-9. Згідно п.1.1. договору, позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 85,2 кв.м., а саме: нежитлові півпідвальні приміщення, що позначені в технічній документації під літерами 8-1, 8-2, 9-1, 9-2, 9-3, 9-4, 9-5, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Поповича, 5.

Термін дії договору визначено на 5 років, з 31.07.2009 року до 31 липня 2014 року включно (п. 4.1. договору).

Згідно п.4.3. договору, у разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Згідно пункту 4.8. договору, чинність договору припиняється внаслідок. зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

15.08.2014 р. позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення № 2302-вих-2361 про припинення договірних відносин у зв»язку із закінченням терміну дії договору. Крім того, у повідомленні, зазначено, що протягом 15 днів відповідач зобовязаний звернутися в управління з відповідною заявою та документами для продовження договору оренди. 04.09.2014 р. відповідач звернувся до позивача із заявою та пакетом документів для прийняття рішення про продовження дії договору оренди.

За результатами розгляду заяви відповідача від 04.09.2014 року, поданої разом з необхідними документами згідно переліку у Дозвільний офіс позивача, Львівською міською радою було прийнято ухвалу від 20.11 2014 р. № 4041 «Про надання Управлінню Державної служби охорони при Головному Управлінні внутрішніх справ України у Львівській області в оренду нежитлових приміщень по вул. Є. Поповича, 5».

17.12.2014 р. відповідач листом повідомив позивача про відмову від укладення договору оренди вказаних приміщень.

Однак, в порушення п. 9.3. договору, лише 07.05.2015 р. відповідач повернув позивачу нежитлові приміщення, про що свідчить підписаний між сторонами акт приймання-передачі нежитлових приміщень.

Частиною 1 ст. 27 ЗУ Про оренду державного та комунального майна встановлено, що в разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно положень ч.2 ст.785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Положеннями п. 10.1. договору передбачено, що за не виконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.

Таким чином, у зв»язку з несвоєчасним повернення відповідачем позивачу майна, останній нарахував відповідачу з 01.08.2014 р. по 07.05.2015 р. неустойку в розмірі 62 579, 50 грн.

В п. 5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна передбачено, що застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач виставляв відповідачу рахунки за фактичне користування приміщенням за період з 01.08.2014 р. по 31.12.2014 р., які були сплачені останнім, що не заперечується позивачем, а з січня 2015 р. позивач почав нараховувати відповідачу неустойку, однак з довідки про заборгованість, долученої позивачем до матеріалів справи вбачається, що ним нарахована відповідачу нестойка за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2015 р., розмір якої становить 62 579, 50 грн.

Зважаючи на те, що відповідач вчасно (з урахуванням листа позивача від 15.08.2014 р. № 2302-вих-2361) звернувся до позивача про продовження орендних відносин щодо нежитлових приміщень на вул. Є. Поповича, 5, власником майна - Львівською міською радою 20.11.2014 р. було прийнято ухвалу № 4041 «Про надання Управлінню Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в оренду нежитлових приміщень по вул. Є. Поповича, 5» та те, що 17.12.2014 р. відповідач листом повідомив позивача про відмову від укладення договору оренди вказаних приміщень, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний був повернути позивачу орендоване майно до 02 січня 2015 р.

Оскільки орендоване майно вчасно не було повернуто, то позивач повинен був нараховувати неустойку саме за період з січня 2015 р. по травень 2015 р., коли був підписаний акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 07.05.2015 р.

Визначаючи розмір неустойки за травень 2015 р. (пропорційно до відповідної кількості днів користування в цей місяць), позивачем безпідставно враховано індекс інфляції за цей місяць, що не узгоджується з викладеним у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р., оскільки відповідачем орендовані приміщення були повернуті згідно акту приймання-передачі 07.05.2015 р., тобто користування майном тривало менше половини вказаного місяця.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 42 365,11 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на нього пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління Державної служби охорони при Головному Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (79019, м. Львів, вул. Липинського, буд. 44, ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму в розмірі 43 189, 40 грн., з яких:

- 42 365,11 грн. неустойки;

- 824, 26 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 03.02.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.