ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 року Справа № 904/8919/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Подобєда І.М.

при секретарі судового засідання: Малик Д.І.

представники сторін:

від відповідача :ОСОБА_1, довіреність № б/н від 18.08.2015 р., представник;

представник позивача та представник відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції у судове засідання не з"явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року у справі № 904/8919/14

за скаргою: ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" на дії Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції у справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

до ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК", с. Коломійцеве, Дніпропетровська область

про стягнення 878 672,87 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року (головуючий суддя Соловйова А.Є.) скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" на дії Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції при виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі за №904/8919/14 від 30.01.2015 року задоволено частково.

1. Постанову Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.08.2015 року (ВП №47281910) визнано протиправною та скасовано.

2. Постанову Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції про арешт коштів боржника від 25.08.2015 року (ВП №47281910) визнано протиправною та скасовано.

3. Зобов'язано відділ ДВС Криворізького районного управління юстиції повідомити фінансові установи про зняття арешту коштів боржника.

4. Постанову Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.08.2015 (ВП №47281910) визнано протиправною та скасовано.

5. Зобов'язано відділ ДВС Криворізького районного управління юстиції виключити відомості про арешт майна боржника, внесені до Державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна.

В частині зобов`язання Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції закінчити виконавче провадження (ВП №47281910) як фактично виконане у повному обсязі - скаргу відхилено.

Ухвала господарського суду мотивована тим, що зобов'язання у боржника щодо виконання рішення суду від 13.01.2015 року (з урахуванням ухвали суду від 23.02.2015 року) виникало після 23.08.2015 року, тому й не підлягають застосуванню до боржника санкції у вигляді стягнення виконавчого збору за невиконання рішення суду у строк до 08.05.2015 року.

А відтак, державний виконавець, поновлюючи 25.08.2015 року виконавче провадження ВП №47281910, мав встановити новий строк для добровільного виконання рішення суду.

Таким чином, вимоги заявника щодо визнання протиправними та скасування постанов про арешт коштів боржника від 25.08.2015 року (ВП №47281910) та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.08.2015 року (ВП №47281910) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодившись з зазначеною ухвалою Відділ державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу і прийняти нове рішення.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на п. 9 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, відповідно до якого скарга стосовно рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) із метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому обєднано виконавчі провадження щодо виконана судових рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Оскільки скарга ПАТ «Переробник від 07.09.2015 року була подана до Господарського суду Дніпропетровської області під час виконання зведеного виконавчого провадження ВП № №48541211 (постанова про обєднання ВП № 47281910 та ВП№47981571), то вона має розглядатися не господарським, а адміністративним судом.

На думку скаржника, твердження суду першої інстанції про те, що відділом не надано жодного доказу що у зведеному ВП № 48541211 обєднано виконавчі провадження щодо виконання судових рішень судів різних юрисдикцій, є неправомірним, оскільки у додатках, наданих до відзиву на скаргу ПАТ «Переробник», надано постанову про обєднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 10.07.2015 року ВП № 47281910.

Крім того, оскарження постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.08.2015 року є безпідставним, оскільки відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2015 року ПАТ «Переробник» надано відстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 року у справі №904/8919/14 до 23.08.2015 року, проте ПАТ «Переробник» борг за час відстрочки сплачено не було. Оскільки, станом на 23.08.2015 року заборгованість ПАТ «Переробник» сплачена не була, то відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.08.2015 року.

Оскільки ухвала Господарського суду від 23.02.2015 року про відстрочку виконання рішення суду до 23.08.2015 року надана до Відділу ДВС вже після відкриття виконавчого провадження (20.04.2015 виконавче провадження було відкрите), то виконавче провадження після закінчення строку на відстрочку було поновлено (постанова про поновлення виконавчого провадження від 25.08.2015 року), а не відкрито знову, що не дає можливість дати боржнику строк для самостійного добровільного виконання рішення суду.

Приватне акціонерне товариство "ПЕРЕРОБНИК" у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін, а як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При цьому зазначає, що з огляду на той факт, що зобовязання боржника з виконання рішення суду від 13.01.2015 року (з урахуванням ухвали суду від 23.02.2015 року) виникало після 23.08.2015 року, то й не підлягають застосуванню до боржника санкції у вигляді стягнення виконавчого збору за невиконання рішення суду у строк до 08.05.2015 року.

Вважає, що встановлений ДВС строк на добровільне виконання рішення господарського суду до 08.05.2015 року не може поглинатися наданим ухвалою вказаного суду від 23.02.2015 року строком на відстрочення виконання рішення суду до 23.08.2015 року, оскільки зобовязання боржника зі сплати боргу до настання вказаного в ухвалі терміну до 23.08.2015 року були відсутні.

Таким чином, «поглинання» встановленого ДВС строку на добровільне виконання рішення суду строком на відстрочення виконання рішення суду порушувало б встановлені Законом «Про виконавче провадження» права боржника із виконання рішення суду у стадії, що передує примусовому виконанню.

В судовому засіданні 25.01.2016 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ТОВ "ПЕРЕРОБНИК", дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед підстав для скасування або зміни рішення місцевого суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 по справі №904/8919/14 позов задоволено повністю, призначено до стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" 783 426,20 грн. - заборгованості по відсоткам, 95 246,67 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором та 17 573,46 грн. - судового збору (а.с. 41-48).

На виконання вищевказаного рішення 30.01.2015 господарським судом Дніпропетровської області видано наказ (а.с. 54).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2015 року на підставі заяви Боржника ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК", відстрочено

виконання рішення суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 року по справі №904/8919/14 до 23.08.2015 року (а.с. 70-72).

16.04.2015 року Стягувач в особі Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до відділу Державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції (далі ДВС) із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду, виданого на виконання рішення прийнятого судом у даній справі.

20.04.2015 року у відповідності до вимог ст.ст.17, 19, 20 та 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №47281910), щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2015 (а.с. 79).

20.04.2015 року державним виконавцем ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яким накладено арешт на все майно, що належить Боржнику в межах суми стягнення 896 246,33 грн. (а.с. 80).

24.04.2015 року державним виконавцем ДВС було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на рахунки Боржника в банківських установах в межах суми стягнення 896 246,33 грн. (а.с. 82).

Оскільки боржником у строк для добровільного виконання рішення виконано не було, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.04.2015 року у розмірі 89 624,63 грн., яка того ж дня направлена на адресу боржника за вих.02-14/7869.

28.04.2015 року боржником подану заяву про несвоєчасне одержання постанови про відкриття виконавчого провадження, у звязку з чим постановою про скасування процесуального документу від 28.04.2015 року скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 28.04.2015 року та відновлено боржнику строк для добровільного виконання до 08.05.2015 року (т. 2 а.с. 18, 16).

12.05.2015 року виконавче провадження було зупинено на підставі п.13 ч. 1 ст.37, ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» оскільки ухвалою Господарського суду від 23.02.2015 року надано відстрочку виконання до 23.08.2015 року про, що винесено постанову про зупинення виконавчого провадження від 12.05.2015 року (т 2 а.с. 20).

10.07.2015 року оскільки у відділ на виконання надійшов виконавчий лист №804/16003/14 виданий 10.12.2014 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом Дніпропетровської області про стягнення з ПАТ «Переробник» на корить Дніпропетровського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боргу у розмірі 85 000 грн. державним виконавцем на підставі ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» була винесена постанова про обєднання ВП№ 47281910 та ВП№47981571 у зведене виконавче провадження ВП№ 48541211 (а.с. 188).

07.05.2015 року Приватне акціонерне товариство "ПЕРЕРОБНИК звернулося до господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою вих.№262/18 від 06.05.2015 на дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби (про зняття арешту з майна та коштів боржника) (а.с. 77-78).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2015 скаргу приватного акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції про зняття арешту з майна та коштів боржника при виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі за №904/8919/14 від 30.01.2015 задоволено частково:

- постанову відділу Держаної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.04.2015 (ВП №47281910) визнано недійсною та скасовано;

- зобов'язано відділ державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції виключити відомості про арешт майна боржника, внесені до Державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна;

- постанову відділу Держаної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції про арешт коштів боржника від 24.04.2015 (ВП №47281910) визнано недійсною та скасовано;

- зобов'язано відділ державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції повідомити фінансові установи про зняття арешту коштів боржника.

В іншій частині скарга приватного акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції відхилена (а.с. 130-136).

25.08.2015 року у зв'язку із закінченням відстрочки виконання рішення суду у відповідності до вимог ч.5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем ДВС винесено постанову про поновлення виконавчого провадження (ВП 47281910), щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2015 року (а.с.156). Вказана постанова отримана Заявником (Боржником) 03.09.2015, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції останнього за вх. №378/1.

Оскільки у наданий судом строк для відстрочки виконання рішення боржником борг так і не було сплачено, а Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено надання повторного строку на добровільне виконання, то 25.08.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.08.2015 року на підставі ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», яка того дня була направлена боржнику за вих. №02-14/15383 (а.с.157). Вказана постанова отримана Заявником (Боржником) 03.09.2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції останнього за вх. №378/2.

25.08.2015 року державним виконавцем ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яким накладено арешт на все майно, що належить Боржнику в межах суми стягнення 985 870,96 грн. (а.с. 158).

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження супровідним листом за вих. №02-14/15384 від 25.08.2015 направлена на адресу відповідних установ та Боржнику (а.с.158 зворотна сторона), яка отримана останнім 03.09.2015, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції за вх. №378.

25.08.2015 державним виконавцем ДВС було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на рахунки Боржника в банківських установах в межах суми стягнення 985 870,96 грн. (а.с. 159), яка супровідним листом за вих. №02-14/15385 від 25.08.2015 направлена на адресу відповідних банківських установ та Боржнику (а.с. 159 зворотня сторона), яка і отримана останнім 03.09.2015, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції за вх. №378/3.

31.08.2015 року Приватне акціонерне товариство "ПЕРЕРОБНИК" звернулося до відділу ДВС Криворізького РУЮ із заявою від 28.08.2015 року №418/18 з проханням закінчити виконавче провадження (ВП № 47281910) як фактично виконане в повному обсязі, згідно з виконавчим документом, в якій зазначив, що ПАТ "ПЕРЕРОБНИК" здійснив повну сплату зазначеної у листі стягувача заборгованості у сумі 859 762,13 грн., згідно платіжного доручення № 1 від 26.08.2015 року (а.с. 151, 154).

У підтвердження повного виконання своїх зобов'язань надав довідку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 27.08.2015 №08.7.0.0.0/427 (а.с. 155).

Таким чином, сплата заборгованості була здійснена згідно платіжного доручення №1 від 26.08.2015 року, тобто вже після закінчення строку для відстрочки виконання рішення.

16.09.2015 року на адресу відділу надійшло повідомлення ПАТ КБ «Приват Банк», відповідно до якого станом на 16.09.2015 року заборгованість ПАТ «Переробник» перед ПАТ КБ «Приват - Банк» за наказом №904/8919 від 30.01.2015 року, що видав Господарський суд Дніпропетровської області погашена в повному обсязі (а.с. 212).

16.09.2015 року державним виконавцем на підставі ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження у звязку зі сплатою основного боргу та не сплатою виконавчого збору (а.с. 213).

16.09.2015 року ВП №47581910 було закінчено на підставі п.8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з виконанням у повному обсязі та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.09.2015 року (а.с. 213).

На підставі п.6 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» 17.09.2015 року було відкрите виконавче провадження № 48759954 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 25.08.2015 року №47281910 у розмірі 89 624,63 грн. на користь ВДВС Криворізької РУЮ (а.с. 214).

Винесення Відділом Державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції постанов від 25.08.2015 року у ВП №47281910 про стягнення з боржника виконавчого збору; про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження і стало причиною звернення Заявника (Боржника) з відповідною скаргою на дії ДВС до суду.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Скаржник у апеляційній скарзі виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів такі доводи апеляційної скарги не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Частиною першою статті 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року.

Крім того, відповідно до п. 5 інформаційного листа від Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-152/0/4-13 при вирішенні справ про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень за зведеним виконавчим провадженням слід керуватись статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження", пунктами 3.8 - 3.9.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за N 489/20802 від 02 лютого 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження.

Вирішуючи питання щодо розмежування юрисдикції оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень за зведеним виконавчим провадженням, слід керуватися наступним.

У пункті 20 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20 жовтня 2006 року N 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в першому півріччі 2006 року" та пункті 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" було роз'яснено, що за змістом частини першої статті 121 2 ГПК скарги щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів підлягають розгляду господарським судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим господарським судом, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу. Розгляд таких скарг здійснюється господарськими судами за правилами ГПК.

Оскільки прийняття органами ДВС, її посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає відповідно до статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до зазначених судів.

Якщо у відповідній скарзі йдеться про оскарження дій (бездіяльності) органу ДВС у зведеному виконавчому провадженні, то вона підлягає розглядові господарським судом у тій частині, яка стосується виконання рішення (ухвали, постанови) господарського суду, але не загального суду чи іншого органу, який видав виконавчий документ.

Оскільки ПАТ «Переробник» оскаржує дії Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції при виконанні саме наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі за №904/8919/14 від 30.01.2015 року у виконавчому провадженні № 47281910, то зазначена скарга підлягає розглядові саме господарським судом.

Більш того, постанови Відділу Державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції постанов від 25.08.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору; про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені саме в рамках у ВП №47281910, а не зведеного виконавчого провадження № 48541211.

У звязку чим, твердження апеляційної скарги про те, що скарга ПАТ «Переробник» має розглядатися не господарським, а адміністративним судом є безпідставним.

Колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду про те, що зобов'язання у боржника щодо виконання рішення суду від 13.01.2015 року (з урахуванням ухвали суду від 23.02.2015 року) виникало після 23.08.2015 року, тому й не підлягають застосуванню до боржника санкції у вигляді стягнення виконавчого збору за невиконання рішення суду у строк до 08.05.2015 року, а відтак, державний виконавець, поновлюючи 25.08.2015 року виконавче провадження ВП №47281910, мав встановити новий строк для добровільного виконання рішення суду, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, який діяв на час проведення спірних виконавчих дій) від 21.04.1999 № 606-ХІУ та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 вказаної статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" серед іншого, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України N 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Матеріалами справи встановлено, що 20.04.2015 року у відповідності до вимог ст.ст.17, 19, 20 та 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №47281910), щодо виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2015 року. У даній постанові зазначено про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у термін до 27.04.2015 року (а.с. 79).

28.04.2015 року у зв'язку з несвоєчасним одержанням боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, відновлено боржнику строк для добровільного виконання до 08.05.2015 року (т. 2 а.с. 16).

Вищезазначені постанови є чинними, та жодною із сторін виконавчого провадження не оскаржувались.

Як зазначено в абз.6 п.7.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", господарському суду необхідно мати на увазі, що ухвала про розстрочку виконання рішення має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і с обов'язковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного судового наказу у межах відкритого виконавчого провадження (див. Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 N 5-рп/2013 зі справи N 1-7/2013).

Якщо виконавче провадження відкривається після винесення ухвали господарського суду про відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення, то таке виконання має здійснюватися на підставі та з урахуванням як раніше виданого судом наказу, так і відповідної ухвали.

Оскільки ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2015 року по справі № 904/8919/14 виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 року по справі № 904/8919/14 було відстрочено до 23.08.2015 року то й виконання рішення суду органом державної виконавчої служби має здійснюватись з урахуванням зазначеної ухвали про відстрочення.

У відповідності до вищезазначених норм 12.05.2015 року виконавче провадження було зупинено на підставі п.13 ч. 1 ст.37, ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки ухвалою Господарського суду від 23.02.2015 року надано відстрочку виконання до 23.08.2015 року про, що винесено постанову про зупинення виконавчого провадження від 12.05.2015 року до 23.08.2015 року (т 2 а.с. 20).

Отже, виконання рішення суду органом державної виконавчої служби здійснювалось з урахуванням зазначеної ухвали про відстрочення.

Виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 6 - 10 і 12 - 14 частини першої статті 37 цього Закону, - до закінчення строку дії зазначених обставин.

Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк (п. 25 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до матеріалів справи 25.08.2015 року у зв'язку із закінченням відстрочки виконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження (ВП 47281910) (а.с.156).

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України N 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Пункт 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. N 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за N 489/20802 (далі - Інструкція N 512/5), визначає, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, й у ній визначається встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України N 606-XIV розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, а примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Таким чином, у звязку із невиконанням боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання (строк зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження з урахуванням постанови від 28.04.2015 року про відкладення провадження виконавчих дій до 08.05.2015 року), а також з урахуванням строку, встановленого ухвалою господарського суду від 23.02.2015 року про відстрочку виконання рішення суду до 23.08.2015 року, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків зобовязаний був розпочати примусове виконання рішення та стягнути виконавчий збір.

Що останнім й було зроблено шляхом винесення постанов від 25.08.2015 року у ВП №47281910 про стягнення з боржника виконавчого збору; про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Отже, зобовязання боржника щодо виконання рішення суду від 13.01.2015 року, з урахуванням ухвали суду від 23.02.2015 року, було відкладено до 23.08.2015 року. Тому, виконання боржником зобовязання після 23.08.2015 року (фактично виконано 26.08.2015 року) не звільняє останнього від застосуванню до нього санкції у вигляді стягнення виконавчого збору за невиконання рішення суду у вищезазначений строк.

При цьому, оскільки виконавче провадження після закінчення строку на відстрочку було поновлено (постанова про поновлення виконавчого провадження від 25.08.2015 року), а не відкрито знову, то державний виконавець не мав законної можливості повторно дати боржнику строк для самостійного добровільного виконання рішення суду.

Крім того, діючим законодавством не передбачене право чи обовязок державного виконавця після поновлення виконавчого провадження встановлювати новий строк для добровільного виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні скарги ПАТ «Переробник» на дії державного виконавця, колегія суддів дійшла висновку, що законодавець, визначивши обов'язок державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, не передбачив норм регулювання порядку стягнення такого у разі встановлення відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а саме зупинення строку для добровільного виконання рішення суду, чи встановлення нового строку після поновлення виконавчого провадження, тому в даному випадку слід виходити із приписів частини 7 статті 28 цього Закону та підпункту 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до яких у разі виконання рішення, за яким закінчився строк для його самостійного виконання, але судом встановлено відстрочку чи розстрочку виконання рішення, виконавчий збір стягується в порядку, встановленому цим Законом, шляхом виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Отже, при прийнятті постанови від 16.09.2015 року у ВП N 47281910 про виведення в окреме виконавче провадження для подальшого виконання постанови від 25.08.2015 року у ВП N 47281910 про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору в сумі 89 624,63 грн., а також при відкритті виконавчого провадження постановою від 17.09.2015 року у ВП N 48759954 з виконання зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець діяв обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с. 189, 190).

Згідно із пунктом 3.7.4 Інструкції у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

З аналізу вказаних положень вбачається, що державний виконавець під час стягнення з боржника виконавчого збору, арешту коштів боржника, арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору, та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження по його стягненню діяв обґрунтовано, розсудливо та своєчасно, чим не допустив порушення прав та охоронюваних законом інтересів боржника.

Оскільки не підлягають задоволенню вимоги скаржника про визнання незаконними постанов від 25.08.2015 року у ВП №47281910 про стягнення з боржника виконавчого збору; про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, то, відповідно, не підлягають задоволенню й інші вимоги скаржника про зобов'язання відділу ДВС Криворізького районного управління юстиції повідомити фінансові установи про зняття арешту коштів боржника та про зобов'язання відділу ДВС Криворізького районного управління юстиції виключити відомості про арешт майна боржника, внесені до Державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна, з огляду на те, що вони мають похідний характер від вищезазначених вимог, які колегією суддів визнані необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи є однією з підстав для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

З викладеного вище вбачаються передбачені п. 3 ч.1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстави для скасування оскарженої у даній справі ухвали суду першої інстанції, як неправомірної, оскільки ця ухвала місцевого господарського суду прийнята внаслідок невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, та встановлені п.2 ч.1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України підстави для прийняття нового рішення, яким слід відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" на дії Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції при виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі за №904/8919/14 від 30.01.2015 року.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги необхідно стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" на користь Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105, 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 року у справі №904/8919/14 скасувати.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" на дії Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції при виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області у справі за №904/8919/14 від 30.01.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "ПЕРЕРОБНИК" (53003, Дніпропетровська область, село Коломійцево, клд ) на користь Відділу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції (53032, Дніпропетровська область, село Вільне, вул. Шевченка, 9, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1 218 гривень.

Видачу наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 28.01.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Н.Л. Величко

Суддя І.М. Подобєд