ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.16р. Справа № 904/11234/15

За позовом обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ", м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю фірми "МКТОН" ЛТД, м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № 01-Д/04 від 11.01.16р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Обласне комунальне підприємство "Фармація", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "МКТОН" ЛТД, м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач) про стягнення 39690,76грн. основної заборгованості; 7586,94грн. пені та трьох відсотків річних.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 30.11.2015р. за вих.№04/987 ухвалою суду від 04.01.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 28.01.2016р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 16.01.2016р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 11.01.2016р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 18.01.2016р. з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 12.01.2016р.

28.01.2016р. повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, подав клопотання про долучення доказів додаткового повідомлення відповідача про розгляд справи та акт звірки.

Позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, а саме просить суд стягнути з відповідача 23531,73грн. основної заборгованості за договором оренди №455 від 01.06.2015р. нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області; 6446,18грн. пені; 408,68грн. трьох відсотків річних; 1826,07грн. основної заборгованості за договором №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії; 180,51грн. пені; 12,02грн. трьох відсотків річних; 304,91грн. основної заборгованості за договором №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; 9800,87грн. основної заборгованості за договором №23/349-Т про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; 4108,80грн. пені; 235,55грн. трьох відсотків річних.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов не заявляв, витребуванні судом документи не представив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Господарський суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Пунктом 3.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо їх явку судом визнано обов'язковою, також може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладені положення господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 28.01.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2015р. між Обласним комунальним підприємством "Фармація" (далі по тексту - позивач, орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "МКТОН" ЛТД (далі по тексту - відповідач, орендар) укладено договір оренди №455 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області (далі по тексту - договір оренди), відповідно до пункту 1.1 умов якого з метою ефективного використання комунального майна орендодавець передає, а орендар приймає в строкова платне користування нерухоме майно (далі по тексту - об'єкт оренди), загальною площею 52,74м2 (складається з приміщень площами 30,7м2 та 22,04м2) для розміщення аптечного пункту.

Пунктом 2.1 договору оренди визначено, що об'єктом оренди є нерухоме майно (приміщення):

- приміщення площею 30,7м2 , розташоване на першому поверсі семиповерхової нежитлової будівлі КЗ "Шоста міська клінічна лікарня" ДОР" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, буд.13;

- приміщення площею 22,04м2 , розташоване на першому поверсі триповерхової нежитлової будівлі травматологічного корпусу КЗ "Шоста міська клінічна лікарня" ДОР" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, буд.13.

Пунктом 2.2 договору оренди визначено, що вартість об'єкта оренди згідно зі звітом про експертну оцінку нерухомого майна:

30,7м2 - 213218,00грн. (станом на 26.12.2014р.);

22,04м2 - 170476,00грн. (станом на 26.12.2014р.);

За користування обєктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством. Орендна плата за базовий місяць оренди (лютий 2015 року) згідно з розрахунком орендної плати, що є невідємною частиною цього договору (додаток №1) та за результатами конкурсу, становить 6000,00грн. (з урахуванням ПДВ) (пункт 3.1 договору оренди).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції у наступному місяці (пункт 3.2 договору оренди).

Орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати підписання акту приймання передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання передачі - при поверненні обєкта оренди орендодавцеві (пункт 3.5 договору оренди).

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря (пункт 3.6 договору оренди).

Вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг з технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж та ін. не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо у формі та порядку погодженому з орендодавцем (пункт 3.8 договору оренди).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 01.06.2015р. до 31.05.2016р. (пункт 11.1 договору оренди).

07.08.2015р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 в якій сторони досягли згоди викласти наступні пункти договору у новій редакції, а саме:

Пункт 1.1 договору оренди:

"З метою ефективного використання комунального майна орендодавець передає, а орендар приймає в строкова платне користування нерухоме майно (далі по тексту - об'єкт оренди), загальною площею 30,7м2 для розміщення аптечного пункту.

Пунктом 2.1 договору оренди визначено, що об'єктом оренди є нерухоме майно (приміщення):

- приміщення площею 30,7м2 , розташоване на першому поверсі семиповерхової нежитлової будівлі КЗ "Шоста міська клінічна лікарня" ДОР" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, буд.13.

Пунктом 2.2 договору оренди визначено, що вартість об'єкта оренди згідно зі звітом про експертну оцінку нерухомого майна:

30,7м2 - 213218,00грн. (станом на 26.12.2014р.).

За користування обєктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством. Орендна плата за базовий місяць оренди згідно з розрахунком орендної плати, що є невідємною частиною цього договору (додаток №1/1), становить 3972,25грн. за липень 2015 року (без урахування ПДВ) (пункт 3.1 договору оренди).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення площею 22,04м2 , розташоване на першому поверсі триповерхової нежитлової будівлі травматологічного корпусу КЗ "Шоста міська клінічна лікарня" ДОР" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, буд.13, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.06.2015р.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення площею 30,7м2 , розташоване на першому поверсі семиповерхової нежитлової будівлі КЗ "Шоста міська клінічна лікарня" ДОР" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, буд.13, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.06.2015р.

Враховуючи укладання між сторонами додаткової угоди №1 відповідач передає, а позивач приймає нерухоме майно - приміщення площею 22,04м2 , розташоване на першому поверсі триповерхової нежитлової будівлі травматологічного корпусу КЗ "Шоста міська клінічна лікарня" ДОР" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, буд.13, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 31.07.2015р.

За користування об'єктом оренди позивачем відповідачу нараховано орендну плату за період з червня 2015 року по листопад 2015 року у розмірі 30533,81грн. і виставлено на дану суму наступні рахунки:

- рахунок - фактура №СФ-0000102 від 18.06.2015р. на суму 8155,96грн. (оренда приміщення за червень 2015 року) (а.с.26);

- рахунок - фактура №СФ-0000131 від 13.07.2015р. на суму 8188,58грн. (оренда приміщення за липень 2015 року) (а.с.26);

- рахунок - фактура №СФ-0000145 від 20.08.2015р. на суму 4719,04грн. (оренда приміщення за серпень 2015 року) (а.с.27);

- рахунок - фактура №СФ-0000164 від 09.09.2015р. на суму 4681,28грн. (оренда приміщення за вересень 2015 року) (а.с.27);

- рахунок - фактура №СФ-0000185 від 08.10.2015р. на суму 4788,95грн. (оренда приміщення за жовтень 2015 року) (а.с.28).

За оренду приміщення відповідач розрахувався лише частково, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 23531,73грн.

01.08.2015р. між Обласним комунальним підприємством "Фармація" (далі по тексту - позивач, орендодавець, балансоутримувач) та товариством з обмеженою відповідальністю "МКТОН" ЛТД (далі по тексту - відповідач, орендар, користувач) укладено договір №455-Е про відшкодування електроенергії (далі по тексту - договір №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії), відповідно до пункту 1.1 умов якого балансоутримувач, шляхом укладання окремого договору з виробником/постачальником електроенергії, несе витрати, пов'язані з постачанням електроенергії в будівлю, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, 13 (далі по тексту - будівля), а користувач, як орендар приміщення в будівлі за договором оренди №455 від 01.06.2015р. (далі по тексту - орендоване майно), зобов'язаний частково відшкодувати балансоутримувачу понесені ним витрати.

Пунктом 1.2 договору №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії визначено, що площа орендованого майна становить 30,7кв.м.

Пунктом 2.1 договору №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії визначено, що витрати балансоутримувача за електроенергію, спожиту користувачем в орендованому майні за відповідний місяць, визначається згідно встановлених тарифів за показниками внутрішнього лічильника обліку, встановленого в орендованому майні.

Користувач зобов'язаний відшкодувати балансоутримувачу витрати за електроенергію, спожиту в орендованому майні за відповідний місяць, шляхом здійснення 100% передоплати вартості заявленого обсягу електроенергії, зазначеного в Додатку №1 до цього договору, на поточний рахунок балансоутримувача до 15 числа поточного місяця. У разі наявності заборгованості користувача перед балансоутримувачем з відшкодування витрат за електроенергію, спожиту в орендованому майні, балансоутримувач має право, без попередження користувача, припинити електрозабезпечення орендованого майна і відновити його виключно після сплати користувачем всієї суми боргу з урахуванням пені, встановленої цим договором (пункт 2.2 договору №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії).

Остаточна сума витрат балансоутримувача за електроенергію, спожиту користувачем в орендованому майні за відповідний місяць, встановлюється балансоутримувачем в акті, який складається ним протягом семи календарних днів місяця, наступного за розрахунковим і передається разом з рахунком користувачу. У тому випадку, коли остаточна сума витрат, зазначена в акті за відповідний місяць, перевищує суму, фактично сплачену користувачем за цей місяць у вигляді передоплати, то користувач зобов'язаний перерахувати балансоутримувачу виниклу різницю до десятого числа місяця, наступного за розрахунковим. У тому випадку, коли остаточна сума витрат, зазначена в акті за відповідний місяць, є меншою за суму, фактично сплачену користувачем за цей місяць у вигляді передоплати, то користувач має право врахувати виниклу різницю при здійсненні передоплати, встановленої пунктом 2.2 цього договору, за наступний період. Для підписання і отримання, вказаних у даному пункті акту разом з рахунком користувач зобов'язаний направити до балансоутримувача свого уповноваженого представника. У тому випадку, коли користувач не направить до балансоутримувача свого представника для підписання і отримання акту разом з рахунком, то такий акт і рахунок вважаються прийнятими користувачем, про що балансоутримувач зазначає в обох примірниках акту і рахунку (пункт 2.2 договору №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії).

Цей договір відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України діє з 15 липня 2015 року по 31 травня 2016 року включно, але не менше ніж договір оренди №455 від 01.06.2015р. (пункт 6.1 договору №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії).

За користування позивачем відповідачу за договором №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії нараховано в період з серпня 2015 року по листопад 2015 року заборгованість у розмірі 1697,10грн. і виставлено на дану суму наступні рахунки:

- рахунок - фактура №СФ-0000158 від 20.08.2015р. на суму 279,37грн. (компенсація витрат електроенергії за серпень 2015 року) (а.с.34);

- рахунок - фактура №СФ-0000161 від 09.09.2015р. на суму 237,91грн. (компенсація витрат електроенергії за вересень 2015 року) (а.с.34);

- рахунок - фактура №СФ-0000181 від 08.10.2015р. на суму 219,89грн. (компенсація витрат електроенергії за жовтень 2015 року) (а.с.35);

- рахунок - фактура №СФ-0000209 від 05.11.2015р. на суму 959,93грн. (компенсація витрат електроенергії за листопад 2015 року) (а.с.35);

- рахунок - фактура №СФ-0000239 від 08.12.2015р. на суму 1074,90грн. (компенсація витрат електроенергії за грудень 2015 року).

За електроенергію відповідач розрахувався лише частково, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 1826,07грн.

01.08.2015р. між Обласним комунальним підприємством "Фармація" (далі по тексту - позивач, орендодавець, балансоутримувач) та товариством з обмеженою відповідальністю "МКТОН" ЛТД (далі по тексту - відповідач, орендар, користувач) укладено договір №455-Т про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (далі по тексту - договір №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), відповідно до пункту 1.1 умов якого балансоутримувач, шляхом укладання окремих договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг із централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, несе витрати по утриманню приміщення площею 30,7кв.м. у хірургічному корпусі (далі по тексту - орендоване майно), яке розташовано у будівлі комунальному закладу "Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня" ДОР" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, 13 та передане користувачу в оренду на підставі договору оренди №455 від 01.06.2015р., а користувач зобов'язаний частково відшкодувати балансоутримувачу понесені ним витрати.

Пунктом 2.2 договору №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води визначено, що сума витрат за календарний місяць, розрахована балансоутримувачем в порядку визначеному цим договором, вказується балансоутримувачем в рахунку за відповідний місяць, який складається ним протягом семи календарних днів місяця, наступного за розрахунковим і передається користувачу. Для отримання рахунку, вказаному у даному пункті, користувач зобов'язаний направити до балансоутримувача свого уповноваженого представника. У тому випадку, коли користувач не направить до балансоутримувача свого уповноваженого представника для отримання рахунку, то такий рахунок вважається прийнятим користувачем до виконання, про що балансоутримувач зазначає у цьому рахунку.

Пунктом 2.3 договору №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води визначено, що користувач зобов'язаний відшкодувати балансоутримувачу витрати, визначені цим договором і зазначені в рахунку за відповідний місяць, не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок балансоутримувача.

Цей договір діє з 01.08.2015р. по 31.05.2016р. включно, але не менше ніж договір оренди №455 від 01.06.2015р. (пункт 6.1 договору №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води).

За користування позивачем відповідачу за договором №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води нараховано за жовтень 2015 року 304,91грн. і виставлено на дану суму рахунок - фактуру №СФ-0000179 від 07.10.2015р., який відповідач не оплатив.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води складає 304,91грн.

01.01.2015р. між Обласним комунальним підприємством "Фармація" (далі по тексту - позивач, орендодавець, балансоутримувач) та товариством з обмеженою відповідальністю "МКТОН" ЛТД (далі по тексту - відповідач, орендар, користувач) укладено договір №23/349-Т про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (далі по тексту - договір №23/349-Т від 01.01.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), відповідно до пункту 1.1 умов якого балансоутримувач, шляхом укладання окремих договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг із централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, несе витрати по утриманню приміщень площею 22,04кв.м. у травматологічному корпусі та 30,7кв.м. у хірургічному корпусі (далі по тексту - орендоване майно), які розташовані у будівлі комунальному закладу "Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня" ДОР" за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Батумська, 13 та передане користувачу в оренду на підставі договору оренди №455 від 01.06.2015р., а користувач зобов'язаний частково відшкодувати балансоутримувачу понесені ним витрати.

Пунктом 2.2 договору №23/349-Т від 01.01.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води визначено, що сума витрат за календарний місяць, розрахована балансоутримувачем в порядку визначеному цим договором, вказується балансоутримувачем в рахунку за відповідний місяць, який складається ним протягом семи календарних днів місяця, наступного за розрахунковим і передається користувачу. Для отримання рахунку, вказаному у даному пункті, користувач зобов'язаний направити до балансоутримувача свого уповноваженого представника. У тому випадку, коли користувач не направить до балансоутримувача свого уповноваженого представника для отримання рахунку, то такий рахунок вважається прийнятим користувачем до виконання, про що балансоутримувач зазначає у цьому рахунку.

Пунктом 2.3 договору №23/349-Т від 01.01.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води визначено, що користувач зобов'язаний відшкодувати балансоутримувачу витрати, визначені цим договором і зазначені в рахунку за відповідний місяць, не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок балансоутримувача.

Цей договір відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України діє з 20.02.2014р. по 20.02.2017р. включно, але не менше ніж договір оренди №455 від 01.06.2015р. (пункт 6.1 договору №23/349-Т від 01.01.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води).

За користування позивачем відповідачу за договором №23/349-Т від 01.01.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води нараховано за період з грудня 2014 року по травень 2015 року на суму 9800,87грн. і виставлено на дану суму наступні рахунки:

- рахунок - фактура №СФ-0000011 від 16.01.2015р. на суму 2022,22грн. (компенсація витрат опалення за грудень 2014 року) (а.с.46);

- рахунок - фактура №СФ-0000038 від 11.02.2015р. на суму 2214,80грн. (компенсація витрат опалення за січень 2015 року) (а.с.46);

- рахунок - фактура №СФ-0000042 від 10.03.2015р. на суму 2096,95грн. (компенсація витрат опалення за лютий 2015 року) (а.с.47);

- рахунок - фактура №СФ-0000062 від 10.04.2015р. на суму 1712,22грн. (компенсація витрат опалення за березень 2015 року) (а.с.47);

- рахунок - фактура №СФ-0000100 від 10.05.2015р. на суму 1230,92грн. (компенсація витрат опалення за квітень 2015 року) (а.с.48);

- рахунок - фактура №СФ-0000103 від 18.06.2015р. на суму 523,76грн. (компенсація витрат опалення за травень 2015 року) (а.с.48).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №23/349-Т від 01.01.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води складає 9800,87грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважного представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 23531,73грн. основної заборгованості за договором оренди №455 від 01.06.2015р. нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області; 1826,07грн. основної заборгованості за договором №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії; 304,91грн. основної заборгованості за договором №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; 9800,87грн. основної заборгованості за договором №23/349-Т про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем послуг за вищевказаними договорами підтверджується матеріалами справи, а саме рахунками-фактурами, що містяться в матеріалах справи.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за отримані послуги передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення договорів, строк оплати є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Доказів додаткових оплат послуг на спірні суми відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Статтею 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 782 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Стаття 785 Цивільного кодексу України визначає, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Статтею 795 Цивільного кодексу України визначено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі -енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Пунктом 2 ст. 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті відносин сторін.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

При здійсненні перерахунку господарський суд врахував положення пункту 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013року за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування пені та трьох відсотків річних за договором оренди.

Пунктом 8.2 договору оренди визначено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця у визначеному пунктом 3.7 цього договору співвідношенні пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України на дату нарахування від розміру несплачених орендних платежів за кожен день прострочення.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за загальний період з 02.07.2015р. по 26.01.2016р. на суму 6446,18грн. (за кожен період окремо).

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 408,68грн. за загальний період прострочення з 02.07.2015р. по 26.01.2016р. (за кожен період окремо).

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його вірним, а вимогу такими, що підлягає задоволенню.

Нарахування пені та трьох відсотків річних за договором №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії.

Пунктом 5.3 договору №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії визначено, що за несвоєчасну сплату витрат, встановлених цим договором, користувач сплачує балансоутримувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за загальний період прострочення з 16.08.2015р. по 26.01.2016р. на суму 180,51грн. (за кожен період окремо).

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 12,02грн. за загальний період прострочення з 16.08.2015р. по 26.01.2016р. (за кожен період окремо).

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його вірним, а вимогу такими, що підлягає задоволенню.

Нарахування пені та трьох відсотків річних за договором №23/349-Т від 01.01.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Пунктом 5.3 договору №23/349-Т від 01.01.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води визначено, що за несвоєчасну сплату витрат, встановлених цим договором, користувач сплачує балансоутримувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

Позивач нарахував відповідачу до сплати пеню за загальний період прострочення з 11.02.2015р. по 26.01.2016р. на суму 4108,80грн. (за кожен період окремо).

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 235,55грн. за загальний період прострочення з 11.02.2015р. по 26.01.2016р. (за кожен період окремо).

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його вірним, а вимогу такими, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1218,00грн.

До уваги. Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, від 23.11.2015р. по справі №904/2640/15, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Згідно пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст.ст. 11, 202, 254, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 714, 759, 761, 762, 763, 782, 785, 795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 231, 232, 275 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми "МКТОН" ЛТД (49081, м.Дніпропетровськ, вул.Каруни, 14; ідентифікаційний код 19158318) на користь обласного комунального підприємства "Фармація" (49100, м.Дніпропетровськ, проспект Героїв, 22А; ідентифікаційний код 01976358) 23531,73грн. (двадцять три тисячі п'ятсот тридцять одна грн. 73 коп.) основної заборгованості за договором оренди №455 від 01.06.2015р. нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області; 6446,18грн. (шість тисяч чотириста сорок шість грн. 18 коп.) пені; 408,68грн. (чотириста вісім грн. 68 коп.) трьох відсотків річних; 1826,07грн. (одна тисяча вісімсот двадцять шість грн. 07 коп.) основної заборгованості за договором №455-Е від 01.08.2015р. про відшкодування електроенергії; 180,51грн. (сто вісімдесят грн. 51 коп.) пені; 12,02грн. (дванадцять грн. 02 коп.) трьох відсотків річних; 304,91грн. (триста чотири грн. 91 коп.) основної заборгованості за договором №455-Т від 01.08.2015р. про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; 9800,87грн. (дев'ять тисяч вісімсот грн. 87 коп.) основної заборгованості за договором №23/349-Т про відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; 4108,80грн. (чотири тисячі сто вісім грн. 80 коп.) пені; 235,55грн. (двісті тридцять п'ять грн. 55 коп.) трьох відсотків річних; 1218,00грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) судового збору, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

02.02.2016 року

Суддя ОСОБА_2