ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"15" січня 2016 р. Справа № 911/4219/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ,

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с. Мархалівка Васильківського району Київської області,

2) фермерського господарства «Роса», смт. Приазовське, Запорізької області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез», смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області,

про стягнення 1053,74 грн.

Головуючий суддя О.В. Конюх;

судді В.М. Бабкіна та А.Ю. Кошик

представники учасників провадження:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважений, довіреність від 02.06.2014р. б/н;

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: не зявився;

від третьої особи: не зявився;

СУТЬ СПОРУ :

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»), звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою від 10.02.2015р. №10-1/02 до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с. Мархалівка Васильківського району, 2) фермерського господарства «Роса», смт. Приазовське Запорізької області, в якій просив суд:

1) солідарно стягнути з фермерського господарства «Роса» та товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 125,05 грн. пені на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. № 160506/2, угоди № 15-11/12-113 від 15.11.2012р. про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) та на підставі договору поруки від 07.04.2014р. №07-04-2014-113;

2) стягнути з фермерського господарства «Роса» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 373,90 грн. процентів річних та 554,79 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. № 160506/2, угоди № 15-11/12-113 від 15.11.2012р. про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України);

3) солідарно стягнути з фермерського господарства «Роса» та товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Ухвалою від 16.09.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/4219/15 та призначено справу до розгляду. Цією ж ухвалою судом залучено до участі у справі в якості третьої особи первісного кредитора товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Агроминтез», смт. Гнідичів Жидачівського району Львівської області. Розгляд справи неодноразово відкладався у звязку із незявленням представників учасників провадження, неналежним виконанням ними вимог ухвал суду щодо подання додаткових документів та доказів.

Ухвалою від 11.11.2015р. прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд:

1) солідарно стягнути з фермерського господарства Роса та товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп 10 000,00 грн. пені, передбаченої договором поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. №ТК160506/2, згідно договору поруки від 07.04.2014р. №07.04.2014-113 та угоди про заміну кредитора у зобовязанні від 15.11.2012р. №15-11/12-113;

2) стягнути з фермерського господарства Роса 109356,56 грн. пені, 67240,91 грн. інфляційних втрат, 16025,10 грн. 3% річних, що виникли у звязку із невчасним виконанням зобовязань за договором поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. №ТК160506/2, згідно договору поруки від 07.04.2014р. №07.04.2014-113 та угоди про заміну кредитора у зобовязанні від 15.11.2012р. №15-11/12-113;

3) пропорційно стягнути з фермерського господарства Роса та товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп витрат на оплату судового збору та витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 7000,00 грн.

В ухвалі від 11.11.2015р. судом зазначено, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до заяви позивача про збільшення позовних вимог, та призначено колегіальний розгляд даної справи.

Ухвалою від 13.11.2015р. справи прийнята до провадження колегією суддів у складі суддя О.В. Конюх головуюча, судді В.М. Бабкіна та О.В. Щоткін.

30.11.2015р. до суду від фермерського господарства «Роса» надійшов відзив на позов від 28.11.2015р., в якому відповідач 2 проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. Заперечення мотивовані тим, що станом на дату укладення угоди про заміну кредитора 15.11.2012р. сплинув строк предявлення до виконання наказу господарського суду Запорізької області від 03.05.2007р. у справі № 22/68/07, а відтак первісний кредитор втратив право та можливість стягнення зазначених в наказі сум. Також, за твердженням відповідача 2, сплинув строк позовної давності щодо заборгованості за договором поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. №ТК160506/2, стягнутої рішенням господарського суду Запорізької області від 21.02.2007р. у справі № 22/68/07, а в порядку ст.ст. 262, 514 ЦК України до нового кредитора переходять права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав і укладення договору про відступлення права вимоги не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності. За таких обставин, відповідач 2 заявив в порядку частини 3 ст. 267 ЦК України про застосування у справі позовної давності та просив суд в позові відмовити.

У звязку із перебуванням судді Щоткіна О.В. у відпустці здійснено заміну у складі колегії судді Щоткіна О.В. на суддю Кошика А.Ю., відповідно ухвалою від 22.12.2015р. справа прийнята до провадження колегією суддів у складі суддя Конюх О.В. головуюча, судді В.М. Бабкіна та А.Ю.Кошик. Ухвалами від 01.12.2015р. та від 22.12.2015р. розгляд справи повторно відкладався у звязку із незявленням представників сторін, неподанням ними витребуваних судом документів та доказів.

Відповідачі та третя особа своїх представників в судові засідання 06.10.2015р. 20.10.2015р., 11.11.2015р., 01.12.2015р., 22.12.2015р., 15.01.2016р. не направили, витребувані судом документи та докази не подали, хоча про день, час та місце проведення судових засідань були повідомлені належним чином.

Згідно позиції, викладеної у пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами. В судовому засіданні 15.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»), до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с. Мархалівка Васильківського району Київської області (далі по тексту ТОВ «ПК Трейдсервісгруп»), 2) фермерського господарства «Роса», смт. Приазовське Запорізької області (далі по тексту ФГ «Роса»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез», смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області (далі по тексту ТОВ «Корпорація «Агросинтез»), вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (постачальник) та ФГ «Роса» (покупець) 16.05.2006р. було укладено Договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК160506/2, згідно умов якого постачальник здійснював поставки покупцю товару на умовах товарного кредиту, строк якого за договором з дати отримання товару (не раніше 22.05.2006р.) до 16.10.2006р.. За користування товарним кредитом покупець сплачує постачальнику проценти в розмірі 16% річних від вартості отриманого та не оплаченого товару за кожен день користування товарним кредитом (пункт 2.2 Договору). Сторони домовились, що в разі збільшення офіційного курсу долара більше ніж на 2% на дату платежу, покупець також оплачує курсову різницю, розраховану за відповідною формулою (пункт 2.5 Договору). За порушення строку оплати по Договору покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,25%, але не більше розміру, визначеного законодавством, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, а також додатково штраф в розмірі 30% вартості товару за кожен факт порушення строку платежу (пункт 5.3.1 Договору).

За умовами пункту 5.4 Договору поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. №ТК160506/2 сторони домовились, що до порядку нарахування неустойки (штрафних санкцій) обмеження, передбачені частиною 6 ст. 232 ГК України не застосовуються, а відповідно до пункту 6.2 сторонами встановлено, що до всіх вимог, які виникають із договору (а відтак і відносно неустойки) строк позовної давності становить 3 роки.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.02.2007 р. у справі №22/68/07 встановлено факт наявності заборгованості фермерського господарства Роса перед товариством з обмеженою відповідальністю Корпорація Агросинтез за договором поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. № ТК160506/2, стягнуто з ФГ Роса на користь ТОВ Корпорація Агросинтез 110958,59 грн. основного боргу, 4651,14 грн. пені за період з 17.10.2006р. по 17.01.2007р., штраф в сумі 33287,57 грн., 820,79 грн. 3-х процентів річних за період з 17.10.2006р. по 17.01.2007р. та 3006,97 грн. інфляційних втрат за період листопад-грудень 2006р.

На виконання вказаного рішення було видано наказ від 03.05.2007р. Постановою від 11.06.2007р. старшим державним виконавцем відділу ДВС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області №22/68/07 від 03.05.2007р. (копія рішення, наказу та постанови залучені до матеріалів справи).

Разом із тим, у звязку із прийняттям рішення про ліквідацію фермерського господарства Роса та внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (розпорядження про ліквідацію №4 від 07.05.2007р. та Довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про внесення запису від 05.07.2007р. №3000125 про прийняття рішення про припинення юридичної особи) 23.07.2007р. старшим державним виконавцем відділу ДВС Приазовського районного управління юстиції Запорізької області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 1293/99.

При цьому, в листах від 07.03.2010р. № 548/10-03 ГУЮ у Запорізькій області (адресований стягувачу ТОВ «Корпорація «Агросинтез») та від 11.04.2013р. № 1891/02 відділу ДВС Приазовського РУЮ Запорізької області зазначено про направлення виконавчого документу до ліквідаційної комісії відповідно до вимог пункту 7 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідній редакції від 20.02.2007р.

Суд ухвалами неодноразово витребовував у відповідача 2 докази погашення заборгованості перед ТОВ «Корпорація «Агросинтез» згідно рішення господарського суду Запорізької області від 21.02.2007р. № 22/68/07 та документальні відомості про підстави створення в 2007 році та діяльність ліквідаційної комісії ФГ «Роса»; результати роботи ліквідаційної комісії та про стан виконання наказу від 03.05.2007р. № 22/68/07. Зазначені документи суду ні позивачем, ні відповідачем подані не були.

Станом на день подання позову грошові кошти згідно судового наказу боржником сплачені не були, державну реєстрацію припинення юридичної особи фермерського господарства Роса проведено також не було, за таких обставин, підтверджена судовим рішенням заборгованість залишилася непогашеною.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, в даному випадку це проста письмова форма.

15.11.2012р. між ТОВ Корпорація Агросинтез (первісний кредитор) та ТОВ Компанія Ніко-Тайс (новий кредитор) було укладено угоду № 15-11/12-113 про заміну кредитора у зобовязанні, згідно якої новий кредитор отримав право вимагати від боржника фермерського господарства Роса виконання зобовязань із сплати пені (119356,56 грн.), 3% річних (19373,90 грн.), які нараховані на суму основного боргу 110958,59 грн. за період з 18.01.2007р. по 15.11.2012 року включно, та інфляційних втрат (73010,75 грн.), нарахованих за період з січня 2007 по вересень 2012 року включно.

На виконання ст. 517 ЦК України первісний кредитор ТОВ «Корпорація «Агросинтез» передав новому кредитору ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» документи на підтвердження зобовязань боржника ФГ «Роса» за Договором, в тому числі оригінал наказу господарського суду Запорізької області від 03.05.2007р. у справі №22/68/07 про що свідчить залучена до матеріалів справи копія Акту прийому-передачі документів від 15.112012р.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто основне зобовязання не змінюється, лише змінюється сторона в даному зобовязанні.

За таких обставин новий кредитор ТОВ Компанія Ніко-Тайс просить суд стягнути з відповідача 2 ФГ Роса 16025,10 грн. 3% річних (нарахованих на суму основного боргу 110958,59 грн. за період з 18.01.2007р. по 15.11.2012р.) 67240,91 грн. інфляційних втрат (нарахованих на суму основного боргу 110958,59 грн. за період з січня 2007 по жовтень 2012 року).

Загальна сума нарахованої позивачем та заявленої до стягнення пені складає 119356,56 грн. (нарахована на суму основного боргу 110958,59 грн. за період з 18.01.2007 по 15.11.2012 року включно).

07.04.2014р. між позивачем (кредитор) та ТОВ ПК Трейдсервісгруп (поручитель) було укладено договір поруки № 07-04-2014-113, згідно якого поручитель зобовязався солідарно відповідати за виконання боржником ФГ Роса грошових зобовязань у звязку з неналежним невчасним виконанням умов договору поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. №ТК160506/2, при цьому відповідальність поручителя за умовами договору поруки обмежується сплатою 10000,00 грн. пені.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Приписами статті 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, визначених договором або законом.

Згідно положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктами 3.1., 4.1. Договору поруки встановлено, що боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в межах обсягу відповідальності поручителя, яка обмежується сплатою 10000,00 грн. пені.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути солідарно з обох відповідачів 10000,00 грн. пені, залишок пені в сумі 109356,56 грн. (119356,56 10000,00 грн.) позивач просить суд стягнути з відповідача 2 ФГ Роса.

Позов ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність є матеріально-правовим строком, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач письмово заявив про застосування у справі позовної давності у відзиві, поданому суду 30.11.2015р. та повторно 07.12.2015р.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, у зобовязальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобовязання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобовязання мало бути виконане (п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів ).

Таким чином строк позовної давності щодо вимог, які виникли на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. № ТК160506/2 почав перебіг 17.10.2006р. (день, наступний за останнім днем, коли мала бути здійснена оплата за товар згідно додатку 2 до договору (розрахунок процентів за користування товарним кредитом, строки оплати та вартість Договору).

Первісний кредитор ТОВ «Корпорація «Агросинтез» вже реалізував своє право на звернення до суду за захистом свого порушеного права щодо сплати ФГ «Роса» основного боргу. За таких обставин, як у первісного кредитора, так і у нового кредитора взагалі відсутнє право на звернення до суду з вимогою про стягнення основного боргу, безвідносно до спливу чи не спливу позовної давності.

Суд звертає увагу на те. що згідно пункту 1 частини першої ст. 21, ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 20.02.2007р. виконавчі листи та інші судові документи могли бути предявлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу. Виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 03.05.2007р. у справі № 22/68/07 було закінчено постановою від 23.07.2007р., а відтак вказаний виконавчий документ міг бути повторно предявлений до виконання до 24.07.2010р. Станом на дату укладення угоди №15-11/12-113 про заміну кредитора у зобовязанні від 15.11.2012р. строк для предявлення наказу до виконання сплив.

Як вбачається з Акту прийому-передачі документів від 15.11.2012р., якій підписувався між первісним кредитором ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та новим кредитором ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до угоди №15-11/12-113 про заміну кредитора у зобовязанні від 15.11.2012р. в порядку частини 1 ст. 517 ЦК України, наказ суду від 03.05.2007р. у справі № 22/68/07 був наявний у стягувача в оригіналі і був переданий новому кредитору за вказаним Актом.

Враховуючи, що постановою державного виконавця від 23.07.2007р. виконавчий документ був не повернутий стягувачу, а переданий до ліквідаційної комісії ФГ «Роса», у стягувача були наявні обєктивні обґрунтовані підстави для звернення до суду про поновлення строку для предявлення наказу до виконання. Разом із тим, ані первісним кредитором, ані новим кредитором не вжито жодних заходів для повторного предявлення наказу до виконання та реального стягнення заборгованості за рішенням суду.

Разом із тим, основний борг, а також нараховані на основний борг пеня, 3% річних та інфляційні втрати, є подільними одна від одної вимогами. Чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків

При цьому, норми матеріального права не позбавляють кредитора права заявляти вимоги про стягнення з боржника пені, 3% річних та інфляційних у зв'язку з простроченням виконання основного грошового зобов'язання окремо від вимоги про стягнення основної суми заборгованості (таку ж позицію підтримує і Вищий господарський суд України у постановах від 14.08.2012р. у справі № 8/079-11/14 та від 06.08.2013р. у справі № 5/097-12.).

Разом із тим і строк позовної давності для вказаних вимог слід обраховувати також окремо, за вищенаведеними правилами частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України, тобто із спливом строку виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Так, за умовами пункту 5.4 Договору поставки на умовах товарного кредиту від 16.05.2006р. №ТК160506/2 сторони домовились, що до порядку нарахування неустойки (штрафних санкцій) обмеження, передбачені частиною 6 ст. 232 ГК України не застосовуються, а відповідно до пункту 6.2 сторонами встановлено, що до всіх вимог, які виникають із договору (а відтак і відносно заявлених до стягнення пені, інфляційних та річних) строк позовної давності становить 3 роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Первісний кредитор в 2007р. звертався до суду з вимогами про стягнення з боржника пені, штрафу, процентів річних та інфляційних втрат. Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.02.2007р. у справі №22/68/07 стягнуто з ФГ Роса на користь ТОВ Корпорація Агросинтез:

4651,14 грн. пені за період з 17.10.2006р. по 17.01.2007р.,

820,79 грн. 3-х процентів річних за період з 17.10.2006р. по 17.01.2007р.

3006,97 грн. інфляційних втрат за період листопад-грудень 2006р.

За таких обставин трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, інфляційних та річних в порядку ст. 264 ЦК України перервався і почав перебіг заново.

Водночас, з позовом про стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат позивач як новий кредитор звернувся до суду лише у вересні 2015 року.

Судом враховано відсутність факту переривання перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, з 2007 року, оскільки доказів звернення до суду первісного кредитора або нового кредитора з відповідними позовами у інших справах позивачем надано не було.

Згідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Станом на дату укладання угоди №15-11/12-113 про заміну кредитора у зобовязанні від 15.11.2012р., тим більше, станом на дату звернення нового кредитора з позовом до господарського суду Київської області у справу № 911/4219/15 (14.09.2015р.) строк позовної давності щодо стягнення пені, інфляційних та річних сплив, про що письмово заявив відповідач 2 у відзиві, і що є підставою для відмови в позові до боржника.

За змістом солідарного обовязку як процесуальної співучасті на боці боржника, якщо строк позовної давності сплив щодо вимоги до боржника, він сплив і щодо вимоги до поручителя.

Враховуючи вищевикладене, на основі повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи суд відмовляє товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» в позові до відповідачів фермерського господарства «Роса» та товариства обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» повністю.

Судові витрати у справі (судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката) відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 33, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 25.01.2016р.

Головуючий суддя О.В. Конюх

Суддя В.М. Бабкіна

Суддя А.Ю. Кошик