ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" січня 2016 р.Справа № 916/4764/15

за позовом: Гаражно будівельного кооперативу "Школьний -2"

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК"

про розірвання договору банківського рахунку та стягнення 14452,50грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

Від відповідача: не зявився;

В засіданні суду від 12.01.2016р. було оголошено перерву по 19.01.2016р. відповідно до ст.77 ГПК України.

Суть спору: Гаражно будівельний кооператив "Школьний -2" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" про розірвання договору банківського рахунку №134 від 08.10.2012р. та стягнення 14452,50грн.

Позивач на позовних вимогах наполягає.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві на позов за вих..№73 від 12.01.2016р. (вх.суду№807 від 14.01.2016р.).

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд встановив:

08.10.2012р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" (відповідач, Банк) та Гаражно будівельним кооперативом "Школьний -2" (позивач, Клієнт) було укладено договір банківського рахунку №134 (далі договір) відповідно до умов якого Банк згідно Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003р. відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті №8001 та зобовязується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком у межах, встановлених операційним часом ОСОБА_3, а саме: понеділок-четвер з 9:00 до 16:00, пятниця та передсвяткові дні з 9:00 до 15:00.

ОСОБА_3 має право використовувати грошові кошти на рахунку Клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (п.2.1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1.8. договору Банк має право списувати грошові кошти з рахунку Клієнта на підставі його розпорядження (за допомогою платіжного доручення).

ОСОБА_3 зобовязався своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів НБУ. Приймати та виконувати протягом операційного часу розрахунково-касові документи Клієнта, після операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта. Здійснювати приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства та нормативних актів НБУ (п.п.2.3., 2.4., 2.7. договору).

Пунктами 7.3. 7.5. договору передбачено, що договір розривається за завою Клієнта у будь-який час. У разі розірвання договору за заявою Клієнта, рахунок закривається за умови сплати ОСОБА_3 комісійної винагороди за закриття рахунку, здачі чекової книжки з невикористаними чеками та погашення заборгованості перед ОСОБА_3 за надані банківські послуги. Залишок грошових коштів на рахунку видається Клієнту готівкою або за його вказівкою перераховується на інший рахунок у строки та у порядку, встановленими банківськими правилами.

Як зазначає позивач 13.04.2014р. у звязку із невиконанням банком умов договору, позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення коштів. Крім того позивачем ОСОБА_3 було подано заяву про розірвання договору банківського рахунку та повернення залишку грошових коштів, яка біла прийнята відділенням ОСОБА_3 14.04.2014р. 20.11.2014р. позивачем був виданий грошовий чек на імя ОСОБА_2, яка є головним бухгалтером позивача на суму 500,00грн. однак Банк в порушення умов договору не здійснив оплату чеку. 13.04.2015р. за вих.№3 позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення залишку коштів на рахунку у сумі 14458,50грн. Крім того у звязку із процедурою ліквідації ПАТ "ІМЕКСБАНК" позивач 07.10.2015р. за вих.№14 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про внесення позивача до реєстру кредиторів на суму 14452,50грн. 28.10.2015р. за вих.№7270 відповідач у відповідь на заяву зазначив, що оскільки кредиторська вимога була заявлена Уповноваженій особі Фонду вже після закінчення встановленого строку на їх подання, вимога позивача про внесення його до реєстру кредиторів не розглядається та вважається погашеною.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги, а саме розірвати договір банківського рахунку №134 від 08.10.2012р. укладений між Гаражно будівельним кооперативом "Школьний -2" та ОСОБА_1 акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" та стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" 14452,50грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ВД ФГВФО) від 26.01.2015р. прийнято рішення №16 про запровадження з 27.01.2015р. тимчасової адміністрації в ПАТ "ІМЕКСБАНК" та призначення уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ІМЕКСБАНК". 23.04.2015р. ВД ФГВФО прийнято рішення №84 про продовження строків тимчасової адміністрації в АТ "ІМЕКСБАНК" по 26.05.2015р. включно. 27.05.2015р. ВД ФГВФО прийнято рішення №105 про початок ліквідації АТ "ІМЕКСБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку відповідно до п.5 ст.45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Відповідно до ст.49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа на ліквідацію протягом 90 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідач вказує на те, що позивач не звертався до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" протягом тридцяти денного строку з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК", а згідно п.8 ст.49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважають погашеними.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 08.10.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського рахунку №134 за яким Банк згідно Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003р. відкрив Клієнту поточний рахунок у національній валюті №8001 та зобовязався приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком у межах, встановлених операційним часом ОСОБА_3, а саме: понеділок-четвер з 9:00 до 16:00, пятниця та передсвяткові дні з 9:00 до 15:00.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В обґрунтування позовних вимог в частині розірвання договору банківського рахунку №134 від 08.10.2012р. позивача посилається на ст.ст. 202, 203, 626, 627, 628, 639, 640, 651, 652, 653, 784, 1066, 1067, 1068 Цивільного кодексу України, ст.ст. 181, 188 Господарського кодексу України та зазначає, що переліченими нормами закону передбачено право односторонньої відмови клієнта від договору банківського рахунку, яка здійснюється за заявою клієнта, тому з моменту отримання заяви на закриття рахунку, що отримана банком 14.04.2015р. в силу вимог ст.651 Цивільного кодексу України є розірваним.

Такі доводи позивача судом до уваги не приймаються оскільки заява позивача вих№3 від 13.04.2015р., що отримана відповідачем 14.04.2015р. не містить пропозиції позивача щодо розірвання договору, а містить лише вимогу про повернення залишку коштів на рахунку у сумі 14458,50грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 652 Цивільного кодексу України, на яку в обґрунтування своїх вимог послався Позивач, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобовязань за ним або наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору.

Однак позивачем в порушення вказаних норм, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для розірвання договору банківського рахунку №134 від 08.10.2012р. або одночасної наявності усіх чотирьох умов, передбачених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, щодо обставин, які істотно змінились.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині розірвання договору банківського рахунку №134 від 08.10.2012р. не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача залишку коштів у сумі 14452,50грн. слід зазначити наступне.

Уклавши договір банківського рахунку №134 від 08.10.2012р. сторони прийняли на себе ряд зобовязань, зокрема, відповідно до п. 2.3. договору Банк зобовязався Банк зобовязався своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів НБУ. Приймати та виконувати протягом операційного часу розрахунково-касові документи Клієнта, після операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта. Здійснювати приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства та нормативних актів НБУ.

Приписами ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України також встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Але, відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №16 від 26.01.2015р., що було прийняте на підставі постанови Правління Національного банку України №50 від 26.01.2015р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" до категорії неплатоспроможних", було розпочато з 27.01.2015р. процедуру виведення АТ "ІМЕКСБАНК" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 27.01.2015р. по 27.04.2015р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ІМЕКСБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4. Рішенням №84від 23.04.2015 року за, продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „ІМЕКСБАНК по 26.05.2015р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ №330 від 21 травня 2015 р. Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ОСОБА_1 акціонерного товариства ІМЕКСБАНК виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №105 від 27.05.2015р. Про початок процедури ліквідації АТ ІМЕКСБАНК та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ ІМЕКСБАНК та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ ІМЕКСБАНК провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на 1 рік з 27.05.2015р. по 26.05.2016р. включно.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частинами 1, 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначаються наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та Інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до вкладників віднесено фізичних осіб (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Відтак, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Кредитор банку вправі заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку у строк, встановлений частиною 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Судом встановлено, що позивач 07.10.2015р. за вих.№14 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про внесення позивача до реєстру кредиторів на суму 14452,50грн. 28.10.2015р. за вих.№7270 відповідач у відповідь на заяву зазначив, що оскільки кредиторська вимога була заявлена Уповноваженій особі Фонду вже після закінчення встановленого строку на їх подання, вимога позивача про внесення його до реєстру кредиторів не розглядається та вважається погашеною.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону (про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду) уповноважена особа Фонду здійснює, зокрема, такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону. Водночас, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

У спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач боржником. Оскільки позивач є кредитором ОСОБА_3 щодо майнового зобовязання з перерахування грошових коштів, з урахуванням встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, на думку суду, позовні вимоги Гаражно будівельного кооперативу "Школьний -2" задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є кредитором банку щодо майнового зобовязання з перерахування грошових коштів та з урахуванням встановленої Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, суд доходить висновку що позовні вимоги Гаражно будівельного кооперативу "Школьний -2" задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України по справі № 910/9228/14 від 23.12.2014р.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 25 січня 2016 р.

Суддя Л.В. Степанова