ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 911/4915/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 районного підприємства теплових мереж Райтепломережа

про стягнення 18921,36грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №01-23/92 від 02.12.2015)..

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 районного підприємства теплових мереж Райтепломережа про стягнення 18921,36грн у т.ч.:

- 1368,32грн 3% річних за період з 25.03.2014 по 29.10.2014;

- 17553,04грн збитки від інфляції за період березень - жовтень 2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №12/936-ТЕ-17 від 28.08.2012 в частині оплати за поставлений природний газ.

Відповідач у справі Бориспільське районне підприємство теплових мереж Райтепломережа у своєму відзиві просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що на рахунку Національної акіонерної компанії Нафтогаз України існує кредиторська заборгованість перед Бориспільське районне підприємство теплових мереж Райтепломережа в розмірі 1228.10грн за договором №12/936-ТЕ-17, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, 25.01.2016 представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду, відповідно до якого відповідач просить суд залишити дану позовну заяву без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України у звязку з ненаданням позивачем документів на підтвердження дат оплат основного боргу.

Вказане клопотання відповідача залишене судом без задоволення з огляду на необґрунтованість та безпідставність, оскільки відповідач не позбавлений можливості надати документи, що підтверджують дати оплати ним основного боргу.

У судовому засіданні 25.01.2016 судом оголошено перерву у розгляді справи на 26.01.2016..

Дослідивши матеріали справи та докази подані учасниками процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ОСОБА_1 районним підприємством теплових мереж Райтепломережа укладено договір № 12/936-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (а.с.8-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2012 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.08.2012 по 31.12.2012 природний газ у обсязі до 37,0 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 м3 природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить 1 309,20грн з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2012, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом жовтня-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 274 867,84грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.14-16).

Станом на 29.10.2014 відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ переданий у 2012 році на загальну суму 274867,84грн, що не заперечується сторонами у справі.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Проте, відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, за природний газ, поставлений у жовтні-грудні 2014 року, розрахувався з порушенням встановленого договором строку. Так, відповідачем здійснено остаточний розрахунок за газ, поставлений у: листопаді 2012 року 05.05.2014, у грудні 2012 року 29.10.2014.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобовязання з оплати природного газу виконані не у встановлений договором строк відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що перед позивачем існує кредиторська заборгованість у сумі 1228,10грн, що стягнута згідно розпорядження №44837309/21 від 10.12.2014 в рахунок погашення згідно наказу господарського суду Київської області у справі №911/1431/14.

Судом не приймаються до уваги вказані заперечення з огляду на таке.

Як вже зазначалось вище, предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення зобовязання, саме через несвоєчасну оплату отриманого природного газу.

Проте, як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.02.2015 (а.с.74) відповідачем здійснено оплати, зокрема, згідно платіжних доручень №98 від 30.07.2014 на суму 25 000,00грн та №140 від 26.08.2014 на суму 16 794,00грн.

Позивачем в розрахунку позовних вимог враховано лише оплату 26.08.2014 на суму 7918,43грн.

Як вбачається з бухгалтерської довідки позивача, дійсно відповідачем 30.07.2014 здійснено оплату 25 000,00грн, яку позивачем враховано, як: 2051,04 в рахунок погашення інфляційних втрат; 5615,68грн як оплату 3% річних; 11511,12грн як оплату пені; 2067,14грн як оплату штрафу; 3735,02грн як оплату судового збору, а також 26.08.2014 позивачем 8875,57грн враховано як оплата штрафу, а решту суми з платежу №140 від 26.08.2014 в розмірі 16 794,00грн, а саме 7918,43грн в рахунок погашення основного боргу.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Проте, як встановлено сторонами п. 6.4 договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, сторони погоджують, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем:

- у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, повязані з одержанням виконання;

- у другу чергу погашається неустойка;

- у третю чергу погашається основна сума боргу.

Таким чином, враховуючи вимоги укладеного між сторонами договору, позивачем у першу чергу мали б погашатись суми судового збору, у другу чергу неустойка (до якої відповідно до ст. 549 ЦК України віднесені штраф та пеня), в у третю чергу сума основного боргу та похідні суми від основного боргу якими є 3% річних та інфляційні втрати.

У відповідності до рішення господарського суду Київської області від 05.06.2014 у справі №911/1430/14 та виданого на його підставі наказу, сума судового збору становить 3735,02грн, пеня 11511,12грн, штраф 10 962,71грн.

Таким чином, списання коштів мало відбуватись з платежу від 30.07.2014 на суму 25 000,00грн за мінусом судового збору 3735,02грн суми неустойки 22 473,83грн (11511,12грн пені та 10962,71грн штрафу), що становить відємне значення 1208,85грн, які в свою чергу мінусуються з платежу від 26.08.2014 на суму 16794,00грн та таких складових сум судового збору як 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 7666,72грн (2051,04грн втрат від інфляції та 5615,68грн 3% річних), що в решті становить 7918,43грн (16794-1208,85-2051,04-5615,68). Саме ця сума врахована позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Звертаючись з даним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача 1368,32грн 3% річних за період з 25.03.2014 по 29.10.2014 та 17553,04грн збитки від інфляції за період березень - жовтень 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте сума 3% річних за період прострочення розрахована позивачем з помилкою у визначенні дат нарахування 3% річних.

Так, позивачем при розрахунку процентів, до періоду, за який вони нараховувались, включені дні, у які здійснена оплата і сума боргу, з її урахуванням, фактично становила менший розмір.

Так, розмір процентів, за розрахунком суду, який здійснено з урахуванням дат оплат та відповідної суми заборгованості за відповідні періоди, становить 1355,45грн.

Таким чином, загальний розмір 3% річних, які позивач має право отримати становить 1355,45грн; вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 12,87грн суд вважає безпідставними.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 17553,04грн інфляційних втрат, проте суд не може погодитись з розрахованим позивачем розміром таких вимог, оскільки до періодів за який вони розраховувались включені дні оплат, а також до суми боргу позивачем додано інфляційні нарахування за попередні періоди.

Так, втрати від інфляції, за розрахунком суду, з урахуванням дат оплат та суми боргу становлять 15190,50грн.

Таким чином, вимоги про стягнення втрат від інфляції у розмірі 15190,50грн є обґрунтованими; в задоволенні вимог про стягнення 2362,54грн втрат від інфляції суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1064,53.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 районного підприємства теплових мереж Райтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 1355,45грн 3% річних, 15190,50грн втрат від інфляції, а також 1064,53грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 12,87грн 3% річних, 2362,54грн втрат від інфляції у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.02.2016.

Суддя С.І. Чонгова