КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа№ 910/17062/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Грабовський Г.Г. - представник за дов. б/н від 27.07.2015 року, Діденко С.М. - представник за дов. б/н від 27.07.2015 року;

від відповідача 1: Телицька В.А. - представник за дов. №225-КР3641 від 01.10.2015 року;

від відповідача 2: Кобзін Т.В. - представник за дов. №05703-16352 від 10.09.2015 року,

від третьої особи 1: Новіков О.М. - представник за дов. б/н від 15.01.2016 року;

від третьої особи 2: Злиденний М.М. - представник за дов. б/н від 156.01.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року

у справі № 910/17062/15 (суддя: Борисенко І.І.)

за позовом: Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики";

до відповідача 1: Київської міської ради;

до відповідача 2: Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив Нагірна 18/16»

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс»

про визнання договору оренди поновленим

ВСТАНОВИВ:

Державна науково-виробнича корпорація "Київський інститут автоматики" (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач 1) та Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради (далі - відповідач 2) про визнання договору оренди земельної ділянки №21-6-0019 від 06.02.2004 року таким, що поновлений згідно до строку раніше встановленого договором, а саме на три роки, починаючи з дати набрання чинності рішення суду за даним позовом.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на порушення переважного права позивача на поновлення договору оренди земельної ділянки, передбаченого п. 7.4.1 договору оренди та ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державна науково-виробнича корпорація "Київський інститут автоматики" звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року по справі № 910/17062 /15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України «Про оренду землі», яка діяла на час закінчення спірного договору.

При цьому, скаржник відзначає, що судом першої інстанції не враховано факту надсилання апелянтом листів та повного пакету технічної документації відповідачу 1, 2 в 2014 року для поновлення спірного договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року апеляційну скаргу Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" було прийнято до провадження.

03.12.2015 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду було оголошено перерву на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, 03.12.2015 року Ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи було продовжено на 15 днів на підставі ст. 69. Господарського процесуального кодексу України.

16.01.2016 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс» про вступ останнього у справу №910/17062/15 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, яке було задоволено судом.

16.01.2016 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду до суду надійшло клопотання Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Нагірна 18/16» про вступ останнього у справу №910/17062/15 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, яке було задоволено судом.

18.01.2016 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду від представника третьої особи 2 надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи копії заяви Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» за №1193 від 15.03.2012 року, яке задоволено судом.

У судовому засіданні 18.01.2016 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

Представники відповідачів у відзивах та судовому засіданні 18.01.2016 року заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Крім того, представники третіх осіб у судовому засіданні 18.01.2016 року також заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Пунктом 7 рішення Київської міської ради від 08.07.1999 року за №349/450, визначено, що Київська міська рада вирішила оформити Київському Науково-виробничому підприємству "Київський інститут автоматики" право тимчасового довгострокового користування строком на три роки земельного ділянкою площею 0,29 га для будівництва жилого будинку по вулиці Нагірній, 18/16 у Шевченківському районі, відведеною згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 27.12.1989 року № 1155 "Про відведення земельних ділянок підприємствам, установам організаціям для будівництва об'єктів".

06.02.2004 року, між Київською міською радою та Науково - виробничим підприємством "Київський інститут автоматики", правонаступником якого є Державна науково-виробнича корпорація "Київський інститут автоматики" відповідно до наказу Міністра промислової політики України № 691 від 17.12.2004 року, було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди).

Згідно п. 1 договору оренди, орендодавець на підставі п. 7 рішення Київради від 08.07.1999 року за №349/450 в редакції рішення Київради від 26.12.2002 року за №200/360 за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в короткострокову оренду на 3 (три) роки земельну ділянку визначену цим Договором. Об'єктом оренди відповідно до цього Договору є Земельна ділянка, розміром 0,2946 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нагірна 18/16 для будівництва жилого будинку.

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі земельної ділянки, на підставі якого орендар передав орендодавцю вказану земельну ділянку.

Відповідно до п. 7.4.1 договору оренди після закінчення строку, на який було укладено спірний договір, орендар за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Згідно п. 1.4 договору оренди право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст.18 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на момент укладення договору оренди).

Договір оренди зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 20.02.2004 року за №91-6-00219 у книзі записів державної реєстрації договорів про що зроблено відповідний запис.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, договір оренди набув чинності 20.02.2004 року.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 7.1. договору підставою припинення договору є: закінчення терміну, на який було укладено договір; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відлучення Земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законодавством України; поєднання в одній особі власника Земельної ділянки та орендаря; ліквідації юридичної особи - орендаря.

Так, строк дії договору оренди закінчився 20.02.2007 року з урахуванням п.п. 1.1, 7.1 договору, тобто зі спливом строку, на який його було укладено.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, листом від 17.10.2006 року вих. 0101/638 позивач звернувся до Київської міської ради щодо продовження договору оренди земельної ділянки на тих же самих умовах, вказаний лист отриманий Київською міською радою 31.10.2006 року вх. 62537, відповідно до відмітки на вказаному листі.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, зобов'язання які сторони брали на себе згідно з укладеним договором оренди земельної ділянки від 20.02.2004 року №91-6-00219 відповідали тим нормам законодавства, які діяли на момент укладення договору.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, оскільки строк дії спірного договору закінчився 20.02.2007 року до нього слід застосовувати редакцію Закону України "Про оренду землі" яка діяла на той час (на момент виникнення переважного права).

Згідно ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення переваженого права) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін було можливе лише за наявності відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, яке в свою чергу матеріалах справи відсутнє.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що, оскільки спірний договір припинив дію 20.02.2007 року, тому, в силу ст. 58 Конституції України, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції Закону від 17.02.2011 року.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин редакції Закону України «Про оренду землі», яка діяла на той час.

Пунктом 2.17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011). Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору. Разом з тим судам слід враховувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо відповідні правовідносини виникли між сторонами до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12.03.2011 року) до статті 33 Закону України "Про оренду землі", судам слід брати до уваги, що попередня редакція зазначеної статті Закону України "Про оренду землі" не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2012 року № 01-06/1821/2012 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 року N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закон та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Якщо чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено автоматичного поновлення договорів оренди землі, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можлива лише за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. За відсутності такого рішення неможливо зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або поновити його, адже таке зобов'язання суперечитиме вимогам законодавства.

Згідно ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 9 Земельного Кодексу України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Отже, відповідно до ст.ст. 12, 116, 124 Земельного кодексу України та ст.ст. 26, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" поновлення договірних відносин стосовно оренди земельної ділянки можливе лише на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Так, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції не надав належної оцінки надсилання останнім листів та повного пакету технічної документації відповідачу 1, 2 в 2014 року для поновлення спірного договору, оскільки неприйняття радою відповідного рішення щодо поновлення або відмову в поновленні спірного договору протягом встановленого строку скаржником не оскаржувалось, а факт надання (більше ніж через 4 роки) відповідних документів після закінчення строку дії спірного договору не впливає на вирішення даного спору.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, як на підставу для скасування спірного рішення, що позивач сплачував орендні платежі після закінчення строку дії договору оренди за період по липень 2009 року включно, оскільки дані посилання не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що заява Державної науково-виробничої корпорації «Київський інститут автоматики» від 15.03.2012 року, яка була залучена 18.01.2016 року до матеріалів справи, про те, що останнє у зв'язку зі складним фінансовим становищем просить припинити право користування спірною земельною ділянкою (місце розташування вул. Нагірна 18/16,) та розірвати договір оренди земельної ділянки між Київською міською радою та Науково-виробничим підприємством «Київський інститут автоматики» не відноситься до предмету розгляду даної справи про поновлення договору оренди земельної ділянки в№21-6-0019 від 06.02.2004 року.

Отже, необхідною умовою укладання та поновлення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває в державній або комунальній власності, є наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, зобов'язання цього органу укласти або поновити договір оренди земельної ділянки за відсутності такого рішення є порушенням його виключного передбаченого Конституцією України права на здійснення права власності від імені українського народу та управління землями, яке підлягає захисту (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 01.03.2010 року у справі №9/183-08/4).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Київською міською радою в пленарному (сесійному) режимі рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки від 06.02.2004 року не приймалось.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч.. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на вищевстановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо не застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин, оскільки відсутності порушення прав позивача в зв'язку зі звернення його до суду з вказаним позовом.

Також, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі №6-70цс15, як на підставу для скасування спірного рішення, оскільки обставини встановлені судом в межах справи №6-70цс15 різняться з обставинами встановленими судом першої інстанції у даній справі та підлягають застосуванню різні редакції Закону України «Про оренду землі».

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 року у справі №910/17062/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17062/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун