ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2016р. Справа№ 914/93/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграція» (м. Київ)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Агат» (м. Львів)

про: стягнення суми основного боргу в розмірі 37765,59 грн., 3% річних у розмірі 5562,41 грн., інфляційних втрат у розмірі 31926,66 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: не зявився.

від відповідача: не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграція» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Агат» про стягнення суми основного боргу в розмірі 37765,59 грн., 3% річних у розмірі 5562,41 грн., інфляційних втрат у розмірі 31926,66 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.01.2016 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 22.01.2016 року. Ухвалою суду від 22.01.2016 року розгляд справи відкладено до 29.01.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 15.01.2016 року, про відкладення від 22.01.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується підписом повноважного представника на блану оголошення про відкладення розгляду справи від 22.01.2016 року, а явка позивача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

22.01.2016 року за вх. № 2499/16 позивач подав клопотання про виправлення описки в прохальній частині, в якій просить суд вважати позовними вимогами стягнення суми основного боргу в розмірі 37765,59 грн., 3% річних у розмірі 5562,41 грн., інфляційних втрат у розмірі 31926,66 грн.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 15.01.2016 року, про відкладення від 22.01.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

21.01.2016 року за вх. № 2250/16 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, рішення виготовлено, підписано та оголошено 29.01.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 22 листопада 2010 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ» (надалі - відповідач, Замовник) та ОСОБА_1 "ГАРАНТ" - УТОГ (надалі - Первісний кредитор, Підрядник) було укладено Договір про надання послуг з харчування № б/н (надалі - Основний договір).

Згідно з п. 1.1. Основного договору, Підрядник надає послуги з харчування працівників Замовника в їдальні локомотивного депо Лозова.

Відповідно до п. 1.2. Основного договору, Замовник зобов'язується прийняти ці послуги та своєчасно оплатити їх.

Позивач зазначає, що факт надання позивачем послуг на виконання договору належним чином підтверджений підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств рахуноком № 21 від 31.12.2010 р. на суму 37765,59 грн. та Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 37765,59 грн. від 31.12.2010 р.

Пунктом 4.1. Основного договору визначено, що Замовник проводить оплату послуг з харчування відповідно до кошторису у розмірі фактично відпущеного Підрядником харчування. Оплату послуг здійснюється Замовником протягом 1 (одного) календарного місяця з моменту отримання рахунку від Підрядника (п. 4.3. Основного договору).

Позивач звертає увагу на те, що 24 травня 2012 року між Підрядником - ОСОБА_1 "ГАРАНТ" - УТОГ та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» (надалі - позивач, Новий кредитор) було укладено Договір № 4 відступлення права вимоги, згідно з п. 1.1. якого, ОСОБА_1 "ГАРАНТ" - УТОГ передало ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» право вимоги в сумі 37765 грн 59 коп. за Договором про надання послуг з харчування № б/н від 22 листопада 2010 року.

Про передання права вимоги за Основним договором новому кредитору ОСОБА_1 "ГАРАНТ" - УТОГ повідомило відповідача відповідним письмовим повідомленням вих. № 31-05/14 від 31.05.2012 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, до позивача ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» перейшли усі права кредитора за Договором про надання послуг з харчування №б/н від 22 листопада 2010 року у сумі 37 765 грн 59 коп., а також права, передбачені чинним законодавством України та Основним договором.

Позивач наголошує, що відповідно до п. 1.3. Договору № 4 відступлення права вимоги від 24 травня 2012 року, за цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ» (ідентифікаційний код юридичної особи - 22379230) (далі - Боржник) належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором.

З метою узгодження свого права вимоги за основним зобов'язанням за договором про надання послуг з харчування № б/н від 22 листопада 2010 року, позивач ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» підписав із відповідачем ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків за період з 24.05.2012 р. по 30.11.2015 р. між ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» та ТОВ «ВБП «АГАТ» (код ЄДРПОУ-22379230) за договором про надання послуг з харчування №б/н від 22 листопада 2010 року (копію додана до матеріалів справи).

Тобто, за твердженням позивача, суму основного боргу за Договором про надання послуг з харчування № б/н від 22 листопада 2010 року відповідач визнав перед позивачем ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» як новим кредитором у розмірі 37765 грн. 59 коп. шляхом підписанням зазначеного Акту звірки.

У відповідності до п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року за № 10, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: підписання уповновао/сеною на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Виходячи з викладеного, позивач просить суд захистити його майнові права та інтерес шляхом стягнення з відповідача компенсації за користування ним коштами, які належні до сплати позивачу, у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми та шляхом відшкодування відповідачем матеріальних витрат позивача від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, у вигляді стягнення суми інфляційних втрат.

Так, з огляду на вищенаведене, сума інфляційних втрат, завданих простроченням сплати заборгованості відповідача перед позивачем за Основним договором за період лютий 2011 року - листопад 2015 року, становить 31 926 грн. 66 коп.

Сума трьох процентів річних станом на 28.12.2015 р. складає 5 562 грн. 41 коп.

Отже, за твердженням позивача, загальна сума боргу, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивача за договором про надання послуг з харчування №б/н від 22 листопада 2010 року з урахуванням суми основної заборгованості, інфляційних втрат, 3% річних та пені становить 75254 грн (сімдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят чотири) грн. 65 коп.

За ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду (ч. 1 ст.222 ГК України). Проте, відповідачем, в порушення умов Договору, не виконано своїх зобов'язань.

21.01.2016 року за вх. № 2250/16 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Положеннями ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 22 листопада 2010 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ» (надалі - відповідач, Замовник) та ОСОБА_1 "ГАРАНТ" - УТОГ (надалі - Первісний кредитор, Підрядник) було укладено Договір про надання послуг з харчування № б/н (надалі - Основний договір).

Згідно з п. 1.1. Основного договору, Підрядник надає послуги з харчування працівників Замовника в їдальні локомотивного депо Лозова.

Відповідно до п. 1.2. Основного договору, Замовник зобов'язується прийняти ці послуги та своєчасно оплатити їх.

Факт надання позивачем послуг на виконання договору належним чином підтверджений підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств рахуноком № 21 від 31.12.2010 р. на суму 37765,59 грн. та Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 37765,59 грн від 31.12.2010 р.

Пунктом 4.1. Основного договору визначено, що Замовник проводить оплату послуг з харчування відповідно до кошторису у розмірі фактично відпущеного Підрядником харчування. Оплату послуг здійснюється Замовником протягом 1 (одного) календарного місяця з моменту отримання рахунку від Підрядника (п. 4.3. Основного договору).

Так, сторони підписали та скріпили печатками акт здачі-прийняття робіт на суму 37765,59 грн., якій відповідачем не оплачений.

24 травня 2012 року між Підрядником - ОСОБА_1 "ГАРАНТ" - УТОГ та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» (надалі - позивач, Новий кредитор) було укладено Договір № 4 відступлення права вимоги, згідно з п. 1.1. якого, ОСОБА_1 "ГАРАНТ" - УТОГ передало ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» право вимоги в сумі 37765 грн 59 коп. за Договором про надання послуг з харчування № б/н від 22 листопада 2010 року.

Стаття 516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Про передання права вимоги за Основним договором новому кредитору ОСОБА_1 "ГАРАНТ" - УТОГ повідомило відповідача відповідним письмовим повідомленням вих. № 31-05/14 від 31.05.2012 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, до позивача ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» перейшли усі права кредитора за договором про надання послуг з харчування № б/н від 22 листопада 2010 року у сумі 37765 грн 59 коп., а також права, передбачені чинним законодавством України та Основним договором.

Відповідно до п. 1.3. Договору № 4 відступлення права вимоги від 24 травня 2012 року, за цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «АГАТ» (ідентифікаційний код юридичної особи - 22379230) (далі - Боржник) належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором.

З метою узгодження свого права вимоги за основним зобов'язанням за договором про надання послуг з харчування № б/н від 22 листопада 2010 року, позивач ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» підписав із відповідачем ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків за період з 24.05.2012 р. по 30.11.2015 р. між ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» та ТОВ «ВБП «АГАТ» (код ЄДРПОУ-22379230) за договором про надання послуг з харчування №б/н від 22 листопада 2010 року (копію додана до матеріалів справи).

У відповідності до п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року за № 10, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: підписання уповновао/сеною на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтвердоісус наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Тобто, суму основного боргу за Договором про надання послуг з харчування № б/н від 22 листопада 2010 року відповідач визнав перед позивачем ТОВ «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ», як новим кредитором, у розмірі 37765 грн. 59 коп. шляхом підписанням зазначеного Акту звірки.

Виходячи з викладеного, позивач просить суд захистити його майнові права та інтерес, шляхом стягнення з відповідача компенсації за користування ним коштами, які належні до сплати позивачу, у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми та шляхом відшкодування відповідачем матеріальних витрат позивача від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, у вигляді стягнення суми інфляційних втрат.

Так, з огляду на вищенаведене, сума інфляційних втрат становить 31 926 грн. 66 коп., сума трьох процентів річних станом на 28.12.2015 р. складає 5 562 грн. 41 коп.

Згідно ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

21.01.2016 року за вх. № 2250/16 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Отже, судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума основного боргу в розмірі 37765,59 грн., 3% річних у розмірі 5562,41 грн. та інфляційні втрати у розмірі 31926,66 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги визнав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграція» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Агат» про стягнення суми основного боргу в розмірі 37765,59 грн., 3% річних у розмірі 5562,41 грн., інфляційних втрат у розмірі 31926,66 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 330 від 28.12.2015 року на суму 1218,00 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АГАТ" (79005, м. Львів, вул. Конинського, 1, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОІНТЕГРАЦІЯ» (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 22 Б, ) основний борг в розмірі 37765 (тридцять сім тисяч сімсот шістдесят пять) грн. 59 коп. , 3% річних у розмірі 5562 (пять тисяч пятсот шістдесят дві) грн. 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 31926 (тридцять одна тисяча девятсот двадцять шість) грн. 66 коп. та судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.