ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року Справа № 904/9400/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

за участю представників сторін:

від відповідача-2: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 14.12.2015 р.;

від позивача та відповідача-1: представники у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно Капітал" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року у справі № 904/9400/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно Капітал", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп", м. Дніпропетровськ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна", м. Київ

про визнання такою, що припинена з 24.03.2014 року, поруку за договором поруки від 21.05.2013 року №UA128L-13-04S1

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року у справі № 904/9400/15 (суддя Мельниченко І.Ф.) відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Укртехно Капітал" до ТОВ "Ліга Інвестгруп" та ТОВ "Катерпіллар Файненшл Україна" про визнання припиненою поруку з 24.03.2014 року за договором поруки від 21.05.2013 року №UA128L-13-04S1.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що зміна або уточнення загального графіку платежів шляхом укладення додаткових угод до договору не потребує згоди поручителя та не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя відповідно до ч.1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015р. скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок укладення між відповідачем-2 та відповідачем-1 Додаткової угоди № 2 від 24.03.2014р. до Договору фінансового лізингу № UA128L-13-04 від 21.05.2013р. без згоди позивача (як поручителя), змінено загальний графік платежів та збільшена загальна сума відсотків, таким чином загальна сума лізингових платежів за Договором лізингу збільшена на 8 303, 78 грн. або на 1 017, 37 доларів США.

Скаржник вважає, що умовами Договору поруки не передбачена можливість зміни основного зобовязання (Договору лізингу) без отримання згоди поручителя. Крім того зазначає, що кредитор (відповідач-2) у правовідносинах з іншими сторонами обовязково отримував згоду поручителя на зміну умов Договору лізингу, посилаючись на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2015р. у справі № 904/8380/14.

Також апелянт зауважує, що за звичаєм ділового обороту, не зазначення в договорі чітко визначеної згоди першої сторони на певні дії другої сторони свідчить про відсутність волі першої сторони на надання такої згоди відповідно до ч. 4 ст. 213 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивач не давав згоди відповідачу-2 на збільшення своєї відповідальності.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

Відповідач-2 у письмових поясненнях до апеляційної скарги вказує на можливість зміни основного зобовязання за Договором фінансового лізингу без отримання згоди поручителя посилаючись на умови, визначені п.2 Договору поруки. Також відповідач-2 посилається на п.4.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014р., якою встановлено, що у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 Цивільного кодексу України. Така ж правова позиція підтверджується Постановою Верховного Суду України від 16.10.2012р. у справі № 3-44гс12.

Відповідач -1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 27.01.2016р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О.(доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

Розпорядженням секретаря судової палати ОСОБА_2 від 26.01.2016р. змінено склад судової колегії: головуючий суддя Дармін М.О.(доповідач), судді Березкіна О.В., Чус О.В.

26.01.2016р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з участю його директора в судовому засіданні по іншій справі, яка призначена саме на ту дату і час, що і розгляд даної справи.

Враховуючи те, що позивач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить клопотання позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки позивач не був позбавлений можливості направити в судове засідання іншого повноважного представника.

Відповідач-1 не забезпечив участь повноважного представника в судовому засіданні, на адресу апеляційного господарського суду повернулось поштове відправлення адресоване відповідачу-1 з відміткою «за истечением срока хранения», що відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" є належним доказом повідомлення адресата про час і місце розгляду справи. (а.с.137-139)

Таким чином, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутність представників позивача та відповідача-1.

У судовому засіданні 27.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

21.05.2013 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» (Другий відповідач; лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліга Інвестгруп» (Перший відповідач; лізингоотримувач) укладено Договір фінансового лізингу № UA128L-13-04 (далі Основний договір).

Відповідно до п. 2.1. Основного договору, Лізингодавець зобовязується придбати у продавця у власність предмет лізингу, зазначений у Додатку № 1 до Договору, і надати його лізингоодержувачу в тимчасове володіння й користування для підприємницький цілей, за плату, на строк і на інших умовах, зазначених у Договорі й Загальних умовах, з переходом права власності на предмет лізингу до Лізингоодержувача за умови дотримання відповідних вимог, встановлених загальними умовами.

В п. 4.1. Основного договору сторони встановили, що загальна сума лізингових платежів за договором складається з відшкодування вартості предмета лізингу (основного боргу лізингоодержувача) та процентів.

Згідно п. 4.5. Основного договору, лізингоодержувач сплачує Лізингові платежу в розмірі, передбаченому додатком № 3 до Договору, збільшеному відповідно до п. 4.4. Договору, не пізніше кінцевої дати сплати лізингових платежів.

Відповідно до Додатку № 3 до Основного договору, загальна сума лізингових платежів, яка підлягає до сплати, складає 197 751, 96 доларів США, що еквівалентно 1 614 051, 50 грн.

24.03.14 р. сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Основного договору, відповідно до якої уточнили загальний графік лізингових платежів.

Відповідно до нового графіку, загальна сума лізингових платежів склала 198 769, 33 доларів США, що еквівалентно 1 622 355, 28 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань першого відповідача за Основним договором, 21.05.13 р. між ТОВ «Ліга ОСОБА_3» (Боржник), ТОВ «Катерпіллар Файненшл Україна» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністью «Укртехно Капітал» (Позивач; поручитель) укладено Договір поруки № 128L-13-04S1 (далі Договір поруки).

В п. 2.1. Договору поруки сторони встановили, що цей Договір є забезпечення Поручителем виконання зобовязань Боржником за Договором лізингу зі сплати на користь Кредитора лізингових платежів на загальну суму, що складає 197 751, 96 доларів США та 96 центів, що за максимальним курсом продажу долара СГА на Міжбанківській валютній біржі на час закриття торгів, станом на дату, яка передує даті укладення Договору становить 1 614 051, 50 грн., а також штрафних санкцій за порушення зобовязань Боржником, передбачених умовами Договору лізингу.

Поручитель цим у безумовному і безвідкличному порядку зобов`язується як поручитель сплатити Кредиторові на першу вимогу Кредитора у разі невиконання або неналежного виконання Боржником своїх зобовязань у терміни і на умовах, передбачених Договором фінансового лізингу, суму основного боргу (лізингові платежі та викупна ціна), і всі інші грошові суми та всі інші зобовязання, які належить до сплати і підлягають виконанню в будь який час у майбутньому відповідно до умов Договору лізингу, з урахуванням змін та доповнень до нього.

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Доводи апелянта про те, що порука припинилась у звязку із тим, що між позивачем та відповідачем-1 була укладена додаткова угода до договору лізингу, на підставі якої був збільшений обсяг відповідальності боржника, проте поручитель своєї згоди на це не надавав, є безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з п. 2 Договору поруки № UA128L-13-04 від 21.05.2013року, поручитель цим у безумовному і безвідкличному порядку зобовязується як поручитель сплатити кредиторові на першу вимогу Кредитора у разі невиконання або неналежного виконання Боржником своїх зобовязань у терміни і на умовах, передбачених договором лізингу, суму основного боргу ( лізингові платежі та викупна ціна), і всі інші грошові суми та всі інші зобовязання, які належать до сплати і підлягають виконанню на користь Кредитора з боку Боржника в даний момент або будуть належати до сплати і підлягати виконанню в будь-який час у майбутньому відповідно до умов Договору лізингу, з урахуванням змін і доповнень до нього.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24 листопада 2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

У разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 Цивільного кодексу України.

Таким чином, укладання додаткової угоди до договору лізингу, якою були уточнені графіки платежів, не свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки було погоджено з ним при укладанні договору поруки і не потребувало отримання згоди поручителя.

Доводи апелянта про те, що порука припинилась у відповідності до ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України, також є безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 16.1 Договору поруки, він набуває чинності з моменту його укладення і діє до дати надання кредитором поручителю письмового підтвердження про виконання всіх зобовязань Боржника за договором.

Таким чином, вимога про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту, коли позичальник не виконав вимоги, предявленої банком щодо повернення всієї суми кредиту, а не з моменту виникнення поточної заборгованості за окремим платежом, як вважає відповідач.

Помилковими колегія суддів вважає і доводи апелянта про пропуск позовної давності для предявлення вимог до поручителя у звязку із відмовою позивача від договору лізингу, про що свідчить зареєстроване 28 січня 2015 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна звернення стягнення на підставі договору фінансового лізингу № UA128L-13-04 від 21.05.2013р..

Згідно з положеннями ст. 7, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів; лізингодавець має право відмовитись від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Тобто, лізингодавець обирає спосіб захисту свого права - відмовитися від договору або вимагати його розірвання та повернення предмету лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із позовом про розірвання договору та повернення майна, а вимог про відмову від договору лізингу позивач не заявляв і таких дій, у відповідності до п.17.3 Договору, не вчиняв.

Як зазначалось вище, в п. 2.1. Договору поруки сторони погодили, що Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за невиконання Боржником усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Договору фінансового лізингу, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, з урахуванням змін та доповнень до нього.

Зазначена умова договору є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зважаючи на те, що позивач поручився перед другим відповідачем за виконання першим відповідачем зобовязань, що виникли на підставі Договору, або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому, зміна або уточнення загального графіку платежів, шляхом додаткових угод до договору не потребує згоди поручителя та не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо відсутні підстав для задоволення вимог позивача та визнання поруки припиненою.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, оскільки, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції у відповідності до п.1 ч. 1 ст.103 ГПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехно Капітал" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року у справі № 904/9400/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року у справі № 904/9400/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 01.02.2016р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Березкіна

Суддя О.В.Чус