РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/29162/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Ковельської філії

ПАТ «Волиньобленерго»

до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Волинської філії

Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

про стягнення 7 899,23 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Сорока А.П.

від відповідача: Баган Т.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Ковельської філії ПАТ «Волиньобленерго» до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення 7 899,23 грн. (з яких: 6 837,66 грн. пені та 1 061,57 грн. трьох відсотків річних), у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 526-0175000 від 25.11.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/29162/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.12.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 08.12.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 09.12.2015 р. надав суду документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи, проте, доказів на підтвердження сплати судового збору не представив.

Суд, відповідно до ст. 77 ГПК України,оголосив перерву в судовому засіданні 09.12.2015 р. до 16.12.2015 р. о 14 год. 10 хв., для витребування у позивача доказів на підтвердження сплати судового збору.

Представник позивача у судовому засіданні 16.12.2015 р. подав суду докази на підтвердження сплати судового збору, які залучено до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 16.12.2015 р. не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку з неявкою представника відповідача в призначене судове засідання та для витребування у позивача додаткових доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 16.12.2015 р. розгляд справи відклав на 18.01.2016 р.; зобов'язав позивача надати суду деталізований та обґрунтований розрахунок суми пені та трьох відсотків річних.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.01.2016 р. пояснив суду, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими і такими, о не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 18.01.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Ковельською філією Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» (постачальник електричної енергії) та Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 526-0175000 від 25.11.2013 р.(надалі - договір), відповідно умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику електроенергії вартість використаної купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору та додаткам до нього, що є його невід'ємними частинами.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з п. 2.1.2. договору, постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електричну енергію, як різновид товару.

За умовами п. 2.2.3. договору, споживач зобов'язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 3 «Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Додатком № 2 до договору, визначено порядок розрахунків за електроенергію, у відповідності з яким Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення протягом розрахункового періоду повинен здійснювати 3 планових платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях:

- 1-й платіж, щомісячно до 1-го числа споживач оплачує 30 % вартості очікуваного обсягу постачання електричної енергії, яка передбачена додатком № 1 до договору на поточний розрахунковий період;

- 2-й платіж до 10-го числа оплата в розмірі 40 % до договору на поточний розрахунковий період;

- 3-й платіж до 20-го числа оплата в розмірі 30 % до договору на поточний розрахунковий період.

Споживач самостійно розраховує суму планового платежу шляхом множення чинного у поточному періоді рівня тарифу на обсяг електричної енергії, заявленої на наступний розрахунковий період із врахуванням відсотка планового платежу.

Таким чином, до початку розрахункового періоду, який, згідно з доповненням до додатку № 3 «Про порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії» до договору, починається з 21-го числа (при 31 календарному дні в місяці), 20 числа (при 30 календарному дні в місяці) 18 числа (при 28 календарних дні в місяці) кожного місяця, відповідач повинен оплатити до початку розрахункового періоду 100 % вартості очікуваного обсягу постачання електричної енергії, а в дійсності у відповідача на початок розрахункового періоду існувала заборгованість за спожиту електроенергію, і не була проведена оплата на наступний розрахунковий період у відповідності з додатком № 2 договору.

За умовами пункту 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених п. п. 2.2.3. - 2.2.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день гтрострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії споживачу нарахована пеня за період з 20 листопада 2014 року по 21 травня 2015 року в розмірі 6 837,66 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України три відсотки річних у розмірі 1 061,57 грн. за період з 30.12.2013 р. до 01.09.2015 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач надав суду відповідні рахунки за спожиту електричну енергію та банківські виписки за спірний період.

За таких обставин, Публічне акціонерне товариство «Волиньобленерго» в особі Ковельської філії ПАТ «Волиньобленерго» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення 7 899,23 грн. (з яких: 6 837,66 грн. пені та 1 061,57 грн. трьох відсотків річних), у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 526-0175000 від 25.11.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

За умовами пункту 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених п. п. 2.2.3. - 2.2.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день гтрострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором № 1035 від 11.12.2013 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати за даним договором не виконав належним чином.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо постачання електричної енергії від відповідача не надходило, тоді як відповідач у визначений договором про постачання електричної енергії № 526-0175000 від 25.11.2013 р. строк оплату за спожиту електричну енергію здійснив з порушенням строків оплати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог частково, посилаючись на неможливість перевірити порядок нарахування трьох відсотків річних, наданий в розрахунку позивача, та невідповідності періоду, за який нараховувалася пеня.

Господарський суд м. Києва детально дослідив і перевірив розрахунок позовних вимог та не виявив в ньому помилок.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором про постачання електричної енергії № 526-0175000 від 25.11.2013 р., на підставі п. 4.2.1. договору та ст. 625 Цивільного кодексу України, за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягає стягненню пеня за період з 20 листопада 2014 року по 21 травня 2015 року в розмірі 6 837,66 грн. та три відсотки річних у розмірі 1 061,57 грн. за період з 30.12.2013 р. до 01.09.2015 р.

Враховуючи вищенаведене, позов Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Ковельської філії ПАТ «Волиньобленерго» до Концерну радіомовлення, радіозв'зку та телебачення в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, ) в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (45007, Волинська область, м. Ковель, вул. Варшавська, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» (43023, Волинська область, м. Луцьк, вул. Єршова, 4, ) в особі Ковельської філії (45000, Волинська область, м. Ковель, вул. Грушевського, 56, ) 6 837 (шість тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 66 коп. пені, 1 061 (одна тисяча шістдесят одну) грн. 57 коп. трьох відсотків річних та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його складення повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 26.01.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина