Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" січня 2016 р. Справа № 906/628/15

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання : Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:
від позивача: Хоптюк В.С. довіреність №106 від 14.01.2016, дійсна до 31.12.15р.

від відповідача: Малий М.С. (довіреність №696 від 10.07.15.)

В засіданні суду 14.01.16р. оголошувалась перерва до 10:00год. 18.01.16р. та до 10:30 год. 25.01.16р. в порядку ст. 77 ГПК України

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Новоград-Волинської КЕЧ району Міністерства оборони України (м. Новоград-Волинський)

до Фізичної особи - підприємця Грицюка Сергія Петровича (м. Новоград-Волинський)

про стягнення 13485,89 грн. ( згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21.12.15р. вих. № ( вх. № г/с 02-44/ 1252/15 -10020,50 грн. )

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 13485,89 грн. заборгованості за договором №411 про надання послуг з централізованого опалення від 01.11.13р. , з яких: 11007,64 грн. - сума основного боргу, 922,24 грн. - сума пені, 50,83 грн. - сума 3% річних, 1505,18 грн. - сума інфляційних втрат.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач не оплатив послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2014 по лютий 2015.

13.07.15 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою просить стягнути з відповідача 10472,71грн. боргу, 860,05грн. пені, 47,17грн. річних, 1401,28грн. інфляційних.

Заява про зменшення розміру позовних вимог в частині основного боргу ґрунтується на тому, що відповідно до калькуляцій вартість вироблення теплової енергії , яка підлягає оплаті відповідачем за жовтень 2014року складає 713,80 грн. , за листопад 2014 року - 1964,07 грн., за грудень - 2645,76 грн. , за січень - 2772, 56 грн. та за лютий 2376,52 грн.

У зв`язку із зменшенням розміру основного боргу за спірний період, позивач зменшив, відповідно , розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову , відповідач , серед іншого , доводив, що порядок зміни ціни договору, як істотної умови договору №411 про надання послуг з централізованого опалення від 01.11.13р., чітко в ньому не встановлено, тому право позивача на односторонню зміну тарифу з централізованого опалення ( п.3 та п. п. 2 п.15 договору) останній мав здійснити в порядку, встановленому ст. 188 ГК України, ст. ст. 652 та 654 ЦК України , однак який ним не дотримано. За таких обставин вважає , що позивач вправі вимагати оплати послуг з централізованого опалення за спірний період виключно у договірному розмірі. Необґрунтованим вважає застосування позивачем ч. 2 ст. 530 ЦК України при визначенні строку виконання грошового зобов`язання та початку його прострочення при розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015р. рішення Господарського суду Житомирської області від 15 липня 2015р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11 серпня 2015р. у справі №906/628/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду від 15.07.2015р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.08.2015р., Вищий господарський суд України надав наступні вказівки для нового розгляду справи:

- більш ретельно з`ясувати права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах з урахуванням положень укладеного між ними договору;

- перевірити правильність здійснених позивачем нарахувань сум боргу, виходячи із наданих ним калькуляцій;

- при стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат визначити відповідно до умов договору та вимог закону початок прострочення відповідачем обов`язку зі сплати послуг за опалення.

В ході нового розгляду справи ухвалою від 14.12.2015 господарський суд зобов`язав позивача надати письмове пояснення по суті такого питання: на якій підставі у рахунках на оплату послуг з теплопостачання за період жовтня 2014р.-лютого 2015р. , що надсилались відповідачу у січні 2015р. та вручались під розписку у лютому 2016р. та у розрахунку суми боргу станом на 20.06.2016р. визначено інші суми для оплати послуг на теплопостачання ніж ті, які визначено у затверджених калькуляціях за цей період.

У письмовому поясненні за підписом представника позивача зазначено, що невідповідність суми боргу для оплати послуг на теплопостачання у рахунках з тією, яка визначена у затверджених калькуляціях за цей період виникла у зв`язку з розрахунковою помилкою працівника бухгалтерії.

24 грудня 2015 року на адресу господарського суду надійшла заява позивача від 21.12.15року за № 2044 (вх .№ г/с 02-44/ 1252/15) про зменшення розміру позовних вимог до суми 10020,50 грн.

Заява про зменшення розміру позовних вимог в частині основного боргу до суми 7542,25 грн. ґрунтується на тому, що відповідно до рахунків на оплату послуг з теплопостачання основний борг за спірний період становив суму 11007,64грн. Оскільки відповідач сплатив 3465,25 грн. , залишок боргу становить 7542,25 грн.

В частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат позивач збільшив розмір цих позовних вимог до їх розміру в редакції першої позовної заяви.

Додатково позивач просив припинити провадження в частині стягнення 3465,25 грн. основного боргу.

На підставі ст. ст. 22 , 54 та 55 ГПК України, господарський суд ухвалою від 18.01.16р. прийняв заяву позивача від 21.12.15року за № 2044 до розгляду по суті (п. 3.10 , абз. 3 п.3.11 Постанови Вищого господарського суду від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ).

Відповідно, станом на 18.01.16р. має місце нова ціна позову - 10020,50 грн. , з якої і вирішуватиметься спір з прийняттям рішення у справі.

Підстави для припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 3465,25 грн. відсутні, оскільки у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині, на яку зменшився розмір позовних вимог ( абз. 2 п. 7 Постанови ВГСУ від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

Представник позивача в засіданні суду 26.01.16р. просить задовольнити позов в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 21.12.15року за № 2044.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позов та усних доповненнях до нього.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2013 року між Новоград-Волинською КЕЧ району Міністерства оборони України (позивач/орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Грицюком Сергієм Петровичем (відповідач/орендар) укладено договір оренди №1 нерухомого військового майна, розташованого в Новоград-Волинському гарнізоні, за адресою: Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул.Житомирська,150, будівля інв.№29 військового містечка №5; Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул.Леваневського,2, будівля інв.№10, військового містечка №2 ( тут і надалі - Договір оренди).

Предметом Договору оренди є: частина нежитлових приміщень в будівлі № 10 площею 35,10 кв.м військового містечка № 2 та частина нежитлових приміщень в будівлі № 29 площею 128,4 кв.м військового містечка № 5.

Пунктом 5.11 Договору оренди, передбачений обов`язок орендаря здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна у тому числі фактичні комунальні платежі. Заключити прямі договори з постачальними організаціями або укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг ( а.с. 62-70).

Згідно додатку № 7 до Договору оренди теплопостачання орендованого майна здійснюється за діючим тарифом , згідно укладеного договору з організацією постачальником ( а.с. 74).

01 листопада 2013 року між Новоград-Волинською КЕЧ району Міністерства оборони України (позивач/виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Грицюком Сергієм Петровичем (відповідач/споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення орендованого майна №411, за умовами якого виконавець зобов`язався надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором ( тут і надалі - Договір централізованого опалення).

Пункт 3 Договору централізованого опалення, передбачає, що виконавець за даним договором може в односторонньому порядку змінити тариф з централізованого опалення.

Згідно п.4 Договору централізованого опалення, розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами споживання на момент його укладання становить 807,69грн.

Відповідно до п.6 Договору централізованого опалення, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг за централізоване постачання проводиться споживачем до останнього дня місяця за який проводиться оплата.

Згідно п.11 Договору централізованого опалення, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

У відповідності до п.13 Договору централізованого опалення, споживач має право внести за погодженням з виконавцем у договір зміни , що впливають на розмір плати за послуги.

Згідно п.15 Договору централізованого опалення, виконавець має право вносити зміни у договір, що впливають на розмір плати за послуги.

У п. 24 Договору централізованого опалення сторони погодили, що договір укладається на 1 рік і набирає чинності з 01.11.13року. Договір вважається щороку продовженим , якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Наявні у справі докази доводять, що Договір централізованого опалення після 01.11.14року продовжив свою дію.

Відповідно до наказу начальника Новоград-Волинського гарнізону № 13 від 21.10.14р. № 13 з 23 жовтня 2014 року розпочато опалювальний сезон 2014/2015р.р. та відповідно до наказу начальника Новоград-Волинського гарнізону № 6 від 10.04.15р. № 6 з 14 квітня 2015року закінчено опалювальний сезон 2014/2015р.р. у 31 будинку офіцерів, жилих і службових приміщеннях військових частин ( а. с. 146-147).

Як встановлено судом, відповідач в останній день жовтня, листопада та грудня 2014року не оплатив послуги з централізованого опалення у розмірі, встановленому Договором на централізоване опалення .

Позивач не довів, що виставляв відповідачу рахунки на оплату послуг з централізованого опалення до закінчення розрахункового періоду жовтня, листопада та грудня 2014року у більшому розмірі, ніж передбачено Договором на централізоване опалення.

Матеріали справи свідчать, що 21.01.2015 р. позивач надіслав відповідачу претензію № 164 про сплату заборгованості за централізоване опалення на загальну суму 5 969,02 грн. та в якості додатків до неї рахунок №525 від 20.11.2014 р. на суму 756,64 грн. за 9 днів жовтня 2014р. , рахунок №531 від 25.11.2014 року на суму 2606,19 грн. за листопад 2014р. , рахунок №570 від 12.12.2014 року на суму 2606,19 грн. за грудень 2014р. ( а.с. 16).

Відповідач, отримавши 28.01.15р. претензію позивача з доданими до неї рахунками на оплату , надав відповідь у якій зазначив, що заявлені суми перевищують умови договору. Відтак, з урахуванням частини 4 Договору централізованого опалення та ч.1 ст. 654 ЦК України, визнав борг на загальну суму 2423,07 грн. ( 807,69х3=2423,07 грн.) , а не на суму 5968,99 грн., як зазначено в рахунках. Окрім того, посилаючись на Акти комісії про температурний режим, просив здійснити перерахунок сум до сплати за теплопостачання за вказані періоди ( а.с. 18).

Разом з тим, визнану суму боргу за період жовтня -грудня 2014року на загальну суму 2423,07 грн. відповідач станом на 28.01.15р. та після цього не сплатив.

26 лютого 2015року позивач вручив відповідачу нарочним рахунок №05 від 27.01.2015 р. на суму 2 606,18 грн. за січень 2015року та рахунок №35 від 25.02.2015 р. на суму 2432,44 грн. за лютий 2015року. Однак відповідач станом на 26.02.15р. та після цього послуги опалення за період січня-лютого 2015року не оплатив.

25 квітня 2015 року позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача борг за надані послуги з теплопостачання за період жовтня 2014р. - лютого 2015року на загальну суму 11 007,64 грн. , посилаючись на вищезазначені рахунки.

Окрім вимог про стягнення основного боргу, позивач нарахував відповідачу пеню та 3% річних за період з 09.02.15р. по 20.04.15р. за прострочення в оплаті наданих послуг з опалення за період жовтня - грудня 2014року на загальну суму 5969,02 грн. , та за період з 09.03.15р. по 20.04.15р. за прострочення в оплаті наданих послуг з опалення за період січня - лютого 2015року на загальну суму 5038,62 грн.

Позивач також нарахував відповідачу інфляційні втрати за період лютого - березня 2015 року щодо боргу на загальну суму 5969,02 грн., та за березень 2015року щодо боргу на загальну суму 5038,62 грн.

03 серпня 2015року відповідач сплатив на користь позивача кошти на загальну суму 3465,25 грн.

Позивач заявою від 21.12.15року за № 2044 (вх .№ г/с 02-44/ 1252/15) зменшив розмір позовної вимоги в частині основного боргу до суми 7542,25 грн. , оскільки із необхідних 11007,64грн. відповідач сплатив 3465,25 грн.

В частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат позивач збільшив розмір цих позовних вимог до їх розміру в редакції першої позовної заяви.

На дату винесення рішення у справі ціна позову становить 10020,50 грн. , з яких 7542,25 грн. основного боргу, 922,24 грн. пені, 50,83 грн. 3% річних та 1505,18 грн. інфляційних втрат.

Оскільки, відповідач вимоги позову в редакції заяви від 21.12.15року за № 2044 не визнає , спір вирішено по суті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами спору докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст. 4-7 , 33 та 43 ГПК України , господарський суд дійшов висновку позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Надаючи у постанові від 04.11.2015р. обов`язкові до виконання вказівки, Вищий господарський суд України вказав при новому розгляді справи більш ретельно з`ясувати права і обов`язки сторін у спірних правовідносинах , з урахуванням положень укладеного між ними договору, перевірити правильність здійснених позивачем нарахувань сум боргу, виходячи з наданих ним калькуляцій , а також визначити початок прострочення відповідачем обов`язку зі сплати послуг з опалення при стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Так, зміст істотних умов Договору № 411 про надання послуг з централізованого опалення від 01.11.13р. визначає його дійсну правову природу - договір надання комунальних послуг.

У статті 3 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України (тут і надалі Закон про господарську діяльність в редакції чинній станом 01.11.13р.) суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Згідно ч. 2 цієї статті перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам , визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно Переліку видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2000 р. N 1171 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2009 р. N 360 ( 360-2009-п ) ( тут і надалі - Перелік в редакції чинній станом на 01.11.13р.), постачання пари та гарячої води (код КВЕД -2005 - 40.30.0) є дозволеним видом господарської діяльності військової частини.

Згідно п.1.3 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013р. № 448 ( тут і надалі - Положення в редакції чинній станом на 01.11.13р.) одним із основних завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення є забезпечення військових частин комунальними послугами.

Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється, зокрема, квартирно-експлуатаційними частинами ( тут і наділі - КЕЧ) ( п.2.1 Положення).

КЕЧ забезпечують в опалювальний період безперервну роботу систем центрального опалення казарменого фонду військових містечок ( п.6.21 Положення).

Згідно п. 8.2. Положення централізоване опалення є комунальною послугою , витрати на яку визначаються за показниками лічильників, а за їх відсутності - розрахунковим методом відповідно до нормативних документів.

Так, згідно п. 8.1. Положення комунальні послуги надаються , зокрема, відповідно методики нормування витрат палива на комунально-побутові потреби військових частин відповідно до чинного законодавства України.

Військові частини забезпечуються тепловою енергією від власних комунальних установок КЕЧ і військових частин (котелень) ( п. 8.6 Положення ).

Початок опалювального періоду встановлюється для кожного гарнізону не раніше зниження середньої добової температури зовнішнього повітря протягом трьох діб поспіль нижче +8 °С, а кінець опалювального періоду - з підвищенням середньої добової температури протягом трьох діб поспіль вище +8 °С. Початок і кінець опалювального періоду оголошується наказом начальника гарнізону ( п. 6.27 Положення ).

Згідно п. 6.24 Положення у приміщенні котельні в рамках під склом вивішуються: таблиці добової витрати котельного палива залежно від температури зовнішнього повітря; правила (виробничі інструкції, режимні карти) для працівників з утримання котлів та котельного обладнання, а також з техніки безпеки; спеціальні інструкції з обслуговування газового обладнання.

Відповідно до Положення про квартирно-експлуатаційну частину м. Новоград-Волинський, затвердженого начальником Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління 24.05.2011року позивач має право на здійснення дозволених видів господарської діяльності, згідно затверджених кодів ( а. с. 187-190).

Згідно ч. 3 статті 3 Закону про господарську діяльність здійснення господарської діяльності, яка відповідно до закону підлягає ліцензуванню, здійснюється військовими частинами після одержання у встановленому порядку ліцензії без справляння плати за видачу такої ліцензії.

Стаття 23 Закону України "Про теплопостачання" передбачає обов`язкове ліцензування господарської діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії ( тут і надалі Закон про теплопостачання в редакції чинній станом 01.11.13р.).

Позивачу 23.12.2010р. Житомирською обласною державною адміністрацією було видано ліцензію серії АВ № 440775 на постачання теплової енергії зі строком дії з 18 жовтня 2010р. до 18 жовтня 2015р. ( а. с. 191).

У статті 4 Закону про господарську діяльність передбачено, що військові частини як суб`єкти господарської діяльності підлягають реєстрації.

Позивач зареєстрований як суб`єкт господарської діяльності , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах від 10.06.2009року № 793 з правом здійснення такого виду господарської діяльності як постачання пари та гарячої води (код КВЕД 2005 - 40.30.0).

Вищевикладеним підтверджується, що позивач є належною стороною за Договором централізованого опалення.

У ч. 4 ст. 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

У ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875 - IV від 24 червня 2004 року ( тут і надалі Закон № 1875 - IV в редакції чинній станом на 01.11.2013р.) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах на основі типового договору ( п. 1 ч. 3 ст. 20, ч. 2 ст. 21 Закону № 1875 - IV ) .

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 р. N 933 ( тут і надалі Правила № 630 і Типовий договір № 630 в редакції чинній станом на 01.11.13р. ).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV , Правил № 630 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Оцінюючи умови Договору централізованого опалення відносно умов Типового договору № 630 на предмет обов`язковості останніх для сторін спору , господарський суд враховує , що предметом регулювання Правил № 630 є послуга з централізованого опалення , яка спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Об`єктом надання цієї послуги є приміщення квартири, без урахування площі лоджій, балконів, терас багатоквартирного будинку, нежитлові приміщення у цьому будинку, а також будинок садибного типу.

Суб`єктами отримання цієї послуги є фізичні та юридичні особи (далі - споживач), в тому числі, фізичні особи - підприємці, які є власниками (орендарями) нежитлових приміщень виключно у житловому будинку, який не обладнано окремими від житлової частини будинку системами теплопостачання.

Отже , Правила № 630 не поширюються на споживачів, які отримують комунальну послугу з централізованого опалення у нежитлових будівлях.

Відповідно, умови Типового договору № 630 для сторін спору при укладенні Договору централізованого опалення в орендованих нежитлових приміщеннях (їдальні та казармі) у будівлях, які не є житловими будинками, не були обов`язковими.

У ч. 1 ст.630 ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено, що його о к р е м і у м о в и визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Укладаючи Договір централізованого опалення, позивач та відповідач визначити свої права та обов`язки на основі Типового договору №630 , про що доводить, зокрема п. 5 договору та , одночасно, врегулювали свої відносини на власний розсуд, зокрема, ввівши у договір умову про те, що виконавець за даним договором може в односторонньому порядку змінити тариф з централізованого опалення та змінивши редакцію п.п.2 п.18 типового договору про те, що виконавець має право вносити за погодженням із споживачем зміни у цей договір, що впливають на розмір плати за послуги з оформленням додатка до нього на виконавець має право вносити зміни у договір, що впливають на розмір плати за послуги тощо.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 180 та ч. 2 ст. 189 ГК України ціна договору є істотною умовою будь-якого господарського договору, тому при його укладенні сторони зобов`язані у будь-якому разі її погодити.

У частині 1 ст. 189 ГК України передбачено, що ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці , зокрема, послуг, що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися , зокрема , як тариф.

Стаття 632 ЦК України у ч. 1 встановлює загальне правило про те, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування ( ч. 2 ст. 632 ЦК України).

Договір централізованого опалення містить умови (пункти) про тарифи на послуги та їх загальну вартість, які визначені за домовленістю сторін, а не в порядку ч. 2 ст. 632 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1875 - IV виробник має право, зокрема, пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи.

У статті 14 Закону № 1875 - IV передбачено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

- перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

- друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

- третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Господарський суд, оцінивши у сукупності норми ст.ст. 14 , 22 , 31 та 32 Закону № 1875 - IV , ст. 16, 16-1 та 20 Закону про теплопостачання, п. п. 1.4 та 1.5 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10.08.2012 № 278, а також п.п.8.1 та 8.2 Положення дійшов висновку, що позивач як виробник мав право пропонувати відповідачу як споживачу при укладенні договору тариф на комунальну послугу третьої групи, визначений відповідно методики нормування витрат палива на комунально-побутові потреби військових частин відповідно до чинного законодавства України.

Укладаючи 01.11.2013року Договір централізованого опалення сторони спору в абз.1 п. 3 погодили, що тариф на централізоване опалення становить : 163,5 кв. м х 4, 94 грн. = 807,69 грн. , а в п.4 - що розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання на м о м е н т у к л а д е н н я цього договору становить 807,69 грн.

У статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння зміна зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В абз. 2 п. 3 Договору централізованого опалення сторони погодили, що виконавець за даним договором може в односторонньому порядку змінити тариф з централізованого опалення. Тобто, для зміни визначеного цим пунктом договору тарифу згода відповідача, на відміну від зміни інших умов договору, не потрібна.

Таким чином, сторони спору погодили право позивача на односторонню зміну істотної умови Договору централізованого опалення - його ціну , виражену у формі тарифу, що не суперечить ст. 525 , ч.2 ст. 632 та ч.1 ст. 651 ЦК України. Однак не передбачили порядку здійснення цього права позивачем відносно встановлених строків виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг з централізованого опалення. Так, згідно з абз.1 п. 6 Договору централізованого опалення розрахунковим періодом є календарний місяць, а згідно абз.2 цього пункту - оплата послуг проводиться споживачем до останнього дня місяця за який проводиться оплата. При цьому , умови (пункти) про те, що обов`язковою передумовою оплати споживачем послуг є рахунок чи інший документ виробника послуги - відсутні.

Як встановлено судом, позивач розпочав надавати послугу з централізованого опалення з 23.10.14. , однак відповідач до 31.10.14р., 30.11.14р. та 31.12.14р. не оплатив останню навіть за тарифами, встановленими у Договорі централізованого опалення.

28 січня 2015 року відповідач отримав рахунок №525 від 20.11.2014 р. на суму 756,64 грн. за 9 днів жовтня 2014р. , рахунок №531 від 25.11.2014 року на суму 2606,19 грн. за листопад 2014р. , рахунок №570 від 12.12.2014 року на суму 2606,19 грн. за грудень 2014р. ( а.с. 16).

Відповідач, отримавши 28.01.15р. останні разом з претензією не погодився із заявленими сумами, посилаючись на їх більший розмір, ніж передбачено договором, залишивши при цьому, поза увагою зміст абз. 2 п. 3 Договору централізованого опалення, на підставі якого позивач реалізував своє право на зміну тарифу шляхом вчинення відповідної дії - надсилання позивачу письмових рахунків із зазначенням нових тарифів на опалення ( а.с. 11-15).

26 лютого 2015року позивач вручив відповідачу нарочним рахунок №05 від 27.01.2015 р. на суму 2 606,18 грн. за січень 2015року та рахунок №35 від 25.02.2015 р. на суму 2432,44 грн. за лютий 2015року.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Договір централізованого опалення вчинено у письмовій формі, зміни договору в частині тарифів також , зокрема, шляхом надсилання (вручення) письмових рахунків із зазначенням нових тарифів на опалення.

У ч. 3 ст. 632 ЦК України встановлено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Оскільки відповідач не виконав договір в частині оплати послуг централізованого опалення за жовтень-грудень 2014року до 28.01.15р. та за січень-лютий 2015р. до 26.02.15р., правило ч. 3 ст. 632 ЦК України не застосовується.

Частина 1. ст. 653 ЦК України визначає правило про те, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно станом на 28.01.15р. змінилося зобов`язання відповідача в частині оплати послуг централізованого опалення за жовтень-грудень 2014року та станом на 26.02.15р. - за січень-лютий 2015р.

Перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань сум боргу у рахунках на оплату відповідно до наданих калькуляцій щодо понесених витрат на централізоване опалення орендованих відповідачем приміщень, суд встановив невідповідності , і зокрема :

- згідно калькуляції на опалення їдальні 5/29 за 9 днів жовтня 2014року вартість опалення 1 м.кв. становить 4,31 грн. з ПДВ , за 128,4 м.кв. - 553,04 грн. , а згідно калькуляції на опалення казарми поліпшеного планування (приміщення кафе) № 2/10 вартість опалення 1 м.кв. становить 4,58 грн. з ПДВ, за 35,1 м.кв. - 160,76 грн. Разом - 713,80 грн. Згідно рахунку № 525 від 20.11.14р. за дев`ять днів жовтня 2014року - 756, 64 грн. ( а. с. 11). Відповідно, обґрунтованою є вартість опалення за 9 днів жовтня 2014 року в сумі 713,80 грн., в частині 42,84 грн. - безпідставна. За рахунок сплачених відповідачем 03.08.15р. коштів в загальні сумі 3465,25 грн. борг в сумі 713,80 грн. погашено;

- згідно калькуляції на опалення їдальні 5/29 за листопад 2014року вартість опалення 1 м.кв. становить 11,33 грн. з ПДВ , за 128,4 м.кв. - 1454,77 грн. , а згідно калькуляції на опалення казарми поліпшеного планування (приміщення кафе) № 2/10 вартість опалення 1 м.кв. становить 14,51 грн. з ПДВ, за 35,1 м.кв. - 509,30 грн. Разом - 1964,07 грн. Згідно рахунку № 531 від 25.11.14р. за листопад 2014року - 2606,19грн. ( а.с. 12). Відповідно, обґрунтованою є вартість опалення за листопад 2014 року в сумі 1964,07 грн., в частині 642,12 грн. - безпідставна. За рахунок сплачених відповідачем 03.08.15р. коштів в загальній сумі 3465,25 грн. борг в сумі 1964,07 грн. погашено;

- згідно калькуляції на опалення їдальні 5/29 за грудень 2014року вартість опалення 1 м.кв. становить 13,52 грн. з ПДВ , за 128,4 м.кв. - 1735,97 грн. , а згідно калькуляції на опалення казарми поліпшеного планування (приміщення кафе) № 2/10 вартість опалення 1 м.кв. становить 25,92 грн. з ПДВ, за 35,1 м.кв. - 909,79 грн. Разом - 2645,76 грн. Згідно рахунку № 570 від 12.12.14р. за грудень 2014року - 2606,19 грн. ( а.с. 13). Відповідно, обґрунтованою є вартість опалення за грудень 2014 року в сумі 2645,76 грн. Оскільки позивач в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21.12.15р. вих. № ( вх. № г/с 02-44/ 1252/15 просить стягнути з відповідача борг за грудень 2014 року згідно рахунку № 570 від 12.12.14р. на суму 2606,19 грн. , а суд не вправі виходити за межі позовних вимог без клопотання заінтересованої сторони, борг відповідача за цей місяць опалення суд розцінює в розмірі 2606,19 грн., з яких 787,38 грн. погашено за рахунок сплачених відповідачем 03.08.15р. коштів в загальній сумі 3465,25 грн. Відповідно до стягнення в судовому порядку підлягає борг в сумі 1818,81 грн. ;

- згідно калькуляції на опалення їдальні 5/29 за січень 2015 року вартість опалення 1 м.кв. становить 13, 60 грн. з ПДВ , за 128,4 м.кв. - 1746,24 грн. , а згідно калькуляції на опалення казарми поліпшеного планування (приміщення кафе) № 2/10 вартість опалення 1 м.кв. становить 29,24 грн. з ПДВ, за 35,1 м.кв. - 1026,32 грн. Разом - 2772,56 грн. Згідно рахунку № 05 від 27.01.15р. за січень 2015року - 2606,18 грн. ( а.с. 14). Відповідно, обґрунтованою є вартість опалення за січень 2015 року в сумі 2772,56 грн. Оскільки позивач в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21.12.15р. вих. № ( вх. № г/с 02-44/ 1252/15 просить стягнути з відповідача борг за січень 2015 року згідно рахунку № 05 від 27.01.15 р. на суму 2606,18 грн. , а суд не вправі виходити за межі позовних вимог без клопотання заінтересованої сторони, борг відповідача за цей місяць опалення суд розцінює в розмірі 2606,18 грн., який підлягає стягненню в судовому порядку;

- згідно калькуляції на опалення їдальні 5/29 за лютий 2015 року вартість опалення 1 м.кв. становить 12,44 грн. з ПДВ , за 128,4 м. кв. - 1597,30 грн. , а згідно калькуляції на опалення казарми поліпшеного планування (приміщення кафе) № 2/10 вартість опалення 1 м.кв. становить 22,20 грн. з ПДВ, за 35,1 м. кв. - 779,22грн. Разом -2376,52 грн. Згідно рахунку № 35 від 25.02.15р. за лютий 2015року - 2432,44 грн. ( а.с. 15). Відповідно, обґрунтованою є вартість опалення за лютий 2015 року в сумі 2376,52 грн., в частині 55,92 грн. - безпідставна, тому до стягнення в судовому порядку підлягає борг в сумі 2376,52 грн.

Загальна сума основного боргу за грудень 2014року - лютий 2015року , що підлягає до стягнення за цим рішенням суду становить - 6 801,51 грн. У стягненні 740,74 грн. основного боргу суд відмовляє.

Розглядаючи по суті позовні вимоги про стягнення пені на суму 922,24 грн. та 3% річних на суму 50,83 грн. , господарський суд враховує, що початок прострочення відповідачем обов`язку зі сплати послуг за опалення, виходячи із встановлених обставин, не може визначатись за п. 6 Договору централізованого опалення для жовтня 2014р. - січня 2015року, оскільки рахунки із зазначенням нових тарифів на опалення отримано відповідачем після закінчення останнього дня кожного із цих місяців , а також за приписами ч.2 ст. 530 ЦК України для лютого 2015року, оскільки рахунок із зазначенням нового тарифу на опалення за цей місяць отримано 26.02.15р. , тобто до 28.02.15р.

Оскільки позивач не довів, що відповідач міг виконати обов`язок з оплати послуг з централізованого опалення за новими тарифами до 31.10.14р., 30.11.14р., 31.12.14р. та 31.01.15р., господарський суд дійшов висновку, що за цей період мало місце прострочення кредитора відповідно до правил ст. 613 ЦК України.

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора, а згідно ч. 4 цієї статті - боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Таким чином, строк виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг з централізованого опалення за новими тарифами за жовтень - грудень 2014року настав 28.01.15р. , за січень 2015р. - 26.02.15р., за лютий 2015р. - 28.02.15р.

Відповідно, першим днем прострочення оплати послуг з централізованого опалення за новими тарифами за жовтень - грудень 2014року є 29.01.16р., за січень 2015р. - 27.02.15р., за лютий 2015р. - 01.03.15р.

Позивач для нарахування пені та 3% річних визначив період з 09.02.15р. по 20.04.15р. за прострочення оплати послуг з централізованого опалення за новими тарифами за жовтень - грудень 2014року, та з 09.03.15р. по 20.04.15р. за прострочення оплати послуг з централізованого опалення за новими тарифами за січень - лютий 2015 року.

Визначені позивачем періоди для розрахунку цих позовних вимог , початок яких не співпадає з першим днем прострочення, не суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки за приписами ч.6 ст. 232 ГК України нарахування пені припиняється після шести місяців, від дня коли зобов`язання мало бути виконано, а за приписами ст. 625 ЦК України період нарахування 3% річних від першого дня прострочення в часі не обмежується, якщо інше не встановлено договором та якщо боржником не було заявлено про застосування позовної давності.

Перевіривши розрахунок пені на загальну суму 922,24 грн. та 3% річних на загальну суму 50,83 грн., господарський суд вважає його необґрунтованим, оскільки в основу розрахунків покладені суми основного боргу, щодо яких судом вже викладена правова позиція.

Здійснивши власний розрахунок пені та 3% річних, господарський суд дійшов наступного висновку:

- за прострочення оплати послуг з централізованого опалення за жовтень 2014 р. , виходячи з суми 713, 80грн. за період з 09.02.15р. по 20.04.15р. становить: 73.86 грн. пені та 4.17 грн. 3% річних;

- за прострочення оплати послуг з централізованого опалення за листопад 2014 р., виходячи з суми 1964,07 за період з 09.02.15р. по 20.04.15р. становить: 203.24 пені та 11, 46 грн. 3% річних;

- за прострочення оплати послуг з централізованого опалення за грудень 2014 р., виходячи з суми 2606,19грн. за період з 09.02.15р. по 20.04.15р. становить: 269, 69 пені та 15, 21 грн. 3% річних;

- за прострочення оплати послуг з централізованого опалення за січень 2015 р., виходячи з суми 2606,18 грн. за період з 09.03.15р. по 20.04.15р. становить: 184, 22 пені та 9, 21 грн. 3% річних;

- за прострочення оплати послуг з централізованого опалення за лютий 2015 р., виходячи з суми 2376,52грн. за період з 09.03.15р. по 20.04.15р. становить: 167, 98 пені та 8, 40 річних.

Таким чином, обґрунтованим є розмір пені на загальну суму - 898,99 грн. та 3% річних на загальну суму 48,45 грн. У стягненні 23,25 грн. пені та 2,38 грн. 3% річних суд відмовляє.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція (абз. 3 п. 3.2. Постанови ВГСУ №14).

Господарським судом перевірено розрахунок позивача щодо інфляційних втрат та здійснено власний розрахунок, зокрема.

- станом на 31 січня 2015р. підлягала сплаті загальна сума - 5284, 06 грн. , інфляційні втрати за індексом інфляції лютого та березня 2015р. становлять - 880,98 грн.;

- станом на 28 лютого 15р. підлягала сплаті загальна сума - 4982,70грн., інфляційні втрати за індексом інфляції березня 2015р. становлять - 538,13 грн.

Таким чином, обґрунтованими є 1419,11 грн. інфляційних втрат. У стягненні 86,07 грн. інфляційних втрат суд відмовляє.

Щодо розподілу судового збору.

Ціна позову на день звернення до суду становила 13485,89 грн. , сплачено судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21.12.15р. вих. № ( вх. № г/с 02-44/ 1252/15 ціна позову становить -10020,50 грн., судовий збір - 1827,00 грн.

Позов задоволено на загальну суму 9168,06 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін спору пропорційно ( 9168,06 х1827,00 :10020,50= 1671,58 ).

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-3, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Грицюка Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Новоград-Волинської КЕЧ району Міністерства оборони України (11704,Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул.Волі,39; код 07760151) :

- 6 801,51 грн. основного боргу

- 898,99 грн. пені,

- 48,45 грн. 3% річних ,

- 1419,11 грн. інфляційних втрат;

- 1671,58 грн. судового збору.

Видати наказ.

3. У стягненні 740,74 грн. основного боргу, 23,25 грн. пені, 2,38 грн. 3% річних та 86,07 грн. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.01.15р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2-3 сторонам ( простою).