ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 911/59/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробудівник», смт. Козин

до Козинської селищної ради, смт. Козин .

про визнання права власності

Суддя А.Ю.Кошик

За участю представників:

Позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

Обставини справи:

До Господарського суду Київської област подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробудівник» до Козинської селищної ради про визнання права власності .

Провадження у справі № 911/59/16 порушено ухвалою від 11.01.2016 року та призначено справу до розгляду на 26.01.2016 року.

В судовому засіданні 26.01.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будівлю насосної станції площею 99,1 кв.м., будинок операторної площею 92,3 кв.м., будинок компресорної площею 32,5 кв.м., каналізаційні колодязі №1-22, відстійники №23-25, №26-31, №32-37 за адресою смт. Козин, Обухівського району Київської області, вул. Іржавська 2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 1998 року по теперішній час вказані об'єкти нерухомого майна безперервно знаходились на балансі позивача, були відбудовані, реконструйовані, відкрито використовувались підприємством у своїй господарській діяльності для надання комунальних послуг з водовідведення на території смт. Козин Обухівського району Київської області та утримувались у належному технічному стані.

Позивач вважає, що володіє вказаними обєкти нерухомого майна вже більше десяти років, тому набув право власності на них за набувальною давністю. Визнання права власності необхідне позивачу для реалізації права власності, зокрема з метою здійснення законного володіння, користування та розпорядження майном.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.01.2016 року надав суду письмове пояснення від 25.01.2016 року, а також підтвердив факт користування позивачем вказаними обєктами нерухомого майна понад 10 років і позов визнав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробудівник» звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будівлю насосної станції площею 99,1 кв.м., будинок операторної площею 92,3 кв.м., будинок компресорної площею 32,5 кв.м., каналізаційні колодязі №1-22, відстійники №23-25, №26-31, №32-37 за адресою смт. Козин, Обухівського району Київської області, вул. Іржавська 2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 1998 року по теперішній час вказані об'єкти нерухомого майна безперервно знаходились на балансі позивача, були відбудовані, реконструйовані, відкрито використовувались підприємством у своїй господарській діяльності для надання комунальних послуг з водовідведення на території смт. Козин Обухівського району Київської області та утримувались у належному технічному стані.

Позивач вважає, що володіє вказаними обєкти нерухомого майна вже більше десяти років, тому набув право власності на них за набувальною давністю. Визнання права власності необхідне позивачу для реалізації права власності, зокрема з метою здійснення законного володіння, користування та розпорядження майном.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наданих річних фінансових звітів про діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробудівник» з відміткою органів статистики, спірні об'єкти нерухомого майна перебувають на балансі позивача.

Згідно наданих позивачем угод з безпосередніми замовниками послуг з водовідведення, позивач більше 10 років відкрито використовував вказані об'єкти нерухомого майна в своїй господарській діяльності, надаючи послуги на території смт. Козин Обухівського району Київської області.

Надані позивачем ліцензія на централізоване водовідведення, договір на постачання електричної електроенергії та акти виконаних робіт свідчать, що майно утримувалось позивачем у належному технічному стані.

На замовлення позивача виготовлений технічний паспорт від 16.09.2015 року на нежитлові будівлі по вул. Іржавська, 2 в смт. Козин Обухівського району Київської області.

Позивач своїм листом від 03.12.2015 року № 99 звернувся до відповідача про визнання його власником зазначеного майна, але йому було відмовлено в визнанні власником листом від 07.12.2015 року № 1247, оскільки питання визнання права власності за набувальною давністю віднесені до компетенції суду.

Згідно пояснення відповідача на позовну заяву від 25.01.2016 року, відповідач підтверджує факт користування позивачем вказаними обєктами нерухомого майна понад 10 років і не заперечує проти задоволення його позовних вимог. В своїх поясненнях відповідач зазначає, що спірні обєкти нерухомості нікому не належать, перебували у фактичному володінні і користуванні позивача, експлуатувались та утримувались позивачем в належному стані.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно зі ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма ст. 344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2001 року.

Таким чином, враховуючи, що власник спірного майна не відомий, позивач заволодів відповідним майном шляхом його експлуатації та утримання в належному стані і відкрито безперервно володіє таким майном більше 10 років, що також підтверджено місцевим органом самоврядування, відповідні обставини підпадають під кваліфікацію ст. 344 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, підписаній відповідачем, яка долучається до справи.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених вказаними вище нормами, є визнання права.

Таким чином, враховуючи що позивач добросовісно заволодів обєктами нерухомого майна, так як вони фактично на час розгляду справи судом нікому не належать, тобто є безхазяйним майном, позивач відкрито та безперервно володіє майном протягом більше ніж десять років, утримуючи його в належному стані, вимоги про визнання за ним права власності на вказані обєкти нерухомого майна за набувальною давністю підлягають задоволенню в повному обсязі.

Визнання права власності на майно за позивачем відповідає фактичним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем , тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, судом встановлено, що в діях відповідача відсутні ознаки неправомірності, які спонукали позивача звернутись до суду, тому понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробудівник» (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Сонячна, 4, код №13731923) право власності на будівлі насосної станції, позначеної на плані літ. А, площею 99,1 кв.м., операторної, позначеної на плані літ. Б, площею 92,3 кв.м., компресорної, позначеної на плані літ. В, площею 32,5 кв.м., споруди каналізаційних колодязів, позначених на плані №1-22, споруди відстійників, позначених на плані №23-37 за адресою: вул. Іржавська, 2, смт. Козин, Обухівського району Київської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик