РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Справа № 15/5636

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Мксютинська Д.В.

за участю представників сторін:

позивача:

відповідача: ОСОБА_1, довіреність б/н, від 18.01.2016р.

ОСОБА_2, довіреність № 01-03, від 14.01.2016р.

ОСОБА_3, довіреність № 01-02, від 14.01.2016р.

ОСОБА_4, довіреність № 01-04, від 14.01.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.07 р. у справі № 15/5636

за позовом Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області

до Садівничого товариства "Дружба"

про припинення юридичної особи

В судовому засіданні представником ОК Садівниче товариство "Дружба" надано копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, з якого вбачається, що станом на 31.12.15р. Садівниче товариство "Дружба" є юридичною особою, не ліквідоване та не виключене з державного реєстру.

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів оскарження рішення, у зв'язку з неподанням СТ "Дружба" протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності, Хмельницька ОДПІ звернулась в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою до Садівничого товариства "Дружба", в якій просить припинити юридичну особу - СТ "Дружба".

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.09.07 р. позов задоволено.

Рішення мотивовано неподанням відповідачем податкової звітності, що є підставою для скасування його державної реєстрації.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що враховуючи документально підтверджену підставу для припинення юридичної особи, позовні вимоги позивача обґрунтовані матеріалами справи, відповідають чинному законодавству і підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, 30.11.15 р. відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.07 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скаржник стверджує, що з 2007 р. СТ «Дружба» подає до Хмельницької ОДПІ звітність у законодавчо встановлені терміни та сплачує податок на землю.

Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на порушення господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати та припинити провадження по даній справі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи оскаржуване рішення від 19.09.07 р. суд першої інстанції керувався нормами Господарського процесуального кодексу України.

Проте, поза увагою суду залишився той факт, що з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, і при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував наступне.

У пунктах 2, 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначається, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4 1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Під терміном "підвідомчість" у п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" розуміється визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, зокрема, справи про банкрутство, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, а також із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності його товариства, крім трудових спорів.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з утворенням суб'єктів господарювання, їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про визнання недійсними установчих документів, припинення діяльності юридичної особи та скасування її державної реєстрації, крім відповідних спорів за позовами суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні " (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) завданнями органів державної податкової служби є: здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі).

Згідно з вимогами ч.ч.1-3 ст.4 Закону України „Про державну податкову службу в Україні" (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади; державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України; державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Не є господарським спори про припинення юридичної особи, які порушуються за позовами органів Державної податкової служби України та інших суб'єктів владних повноважень, що здійснюють контроль за діяльністю товариства, а також органів, що здійснюють державну реєстрацію юридичних осіб. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 17 КАС зазначені спори віднесено до компетенції адміністративних судів як публічно-правові за зверненням суб'єкта владних повноважень.

Водночас, виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Таким чином, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначена ст.ст.17, 50 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження по даній справі порушено за заявою позивача про припинення юридичної особи відповідача, яка обґрунтована, зокрема, положенням ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні".

Статус державної податкової інспекції в Україні, її функції та правові основи діяльності визначені чинним законодавством України, відповідно до якого, завданням органів державної податкової інспекції, зокрема, є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач, подавши позов на підставі ст.ст.59, 238, 247 ГК України, п.17 ч.1 ст.11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та ст.ст.38, 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" реалізував свої визначені податковим законодавством функції субєкта владних повноважень, а не як суб'єкт господарських відносин

А відтак, враховуючи приписи ст. 12 ГПК України та зазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення даного спору до компетенції господарських судів не відноситься.

Наведене вказує на те, що рішення у даній справі помилково прийнято за правилами Господарського процесуального кодексу України без встановлення належної юрисдикції.

Апеляційна інстанція враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду рішень у справах, помилково розглянутих судами першої та апеляційної інстанцій в порядку господарського судочинства (постанова ВСУ від 27.02.2007 у справі №44/38-06).

Зважаючи на вищенаведене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню як таке, що прийняте внаслідок порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а провадження у справі припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з непідвідомчістю господарським судам спорів за позовами суб'єктів владних повноважень про скасування державної реєстрації юридичних осіб.

Керуючись ст. 49, п. 1 ст. 80, ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Садівничого товариства "Дружба" на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.2007р. задоволити частково.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.2007р. скасувати.

Провадження у справі № 15/5636 припинити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Матеріали оскарження рішення господарського суду Хмельницької області від 19.09.2007р. по справі №15/5636 повернути господарському суду Хмельницької області області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.