РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2016Справа №910/31023/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект»
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
пророзірвання договору та зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору та зобов'язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що ним 25.02.2015 було подано відповідачу платіжне доручення № 266 від 25.02.2015 про перерахування грошових коштів у розмірі 150000 грн. 00 коп., яке залишилось відповідачем невиконаними, що негативно відобразилось на діяльності позивача щодо своєчасної виплати заробітної плати працівникам, сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд розірвати Договір № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014 та зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти з поточного рахунку № 4301, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 3, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Укргазбанк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31023/15; розгляд справи призначено на 25.12.2015.

У судовому засіданні 25.12.2015 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких позивач уточнив суму грошових коштів, яку просить суд зобов'язати перерахувати відповідача, а саме - грошові кошти у розмірі 150731 грн. 73 коп.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 визначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Дослідивши подані позивачем письмові пояснення, суд дійшов висновку, що вони не є іншим позовом, не змінюють предмет та підставу позову, а конкретизують розмір грошових коштів, які позивач просить суд зобов'язати перерахувати відповідача, у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 29.01.2016.

26.01.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну підстав позову.

Обгрунтовуючи заяву про зміну підстав позову, позивач вказав на те, що ним були подані відповідачу платіжні доручення для перерахування грошових коштів (відрахування до фонду заробітної плати), а саме: платіжні доручення № 277 від 17.03.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за січень 2015 року грошових коштів у розмірі 16284 грн. 00 коп., № 278 від 17.03.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за лютий 2015 року грошових коштів у розмірі 21810 грн. 03 коп., № 281 від 10.04.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за березень 2015 року грошових коштів у розмірі 22669 грн. 48 коп., № 286 від 20.05.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за квітень 2015 року грошових коштів у розмірі 21272 грн. 17 коп., № 288 від 19.06.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за червень 2015 року грошових коштів у розмірі 27884 грн. 55 коп., № 2109 від 20.07.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за липень 2015 року грошових коштів у розмірі 18757 грн. 36 коп., № 290 від 20.08.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за липень 2015 року грошових коштів у розмірі 16548 грн. 06 коп.

Позивач зазначив, що вказані платіжні доручення були залишені відповідачем без виконання, у зв'язку з чим позивач просив суд розірвати Договір № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014 та зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 150731 грн. 73 коп. (залишок на рахунку) з поточного рахунку № 4301, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 3, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Укргазбанк».

Розглянувши у судовому засіданні 29.01.2016 заяву позивача про зміну підстав позову, суд прийняв її до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Дослідивши подану представником позивача заяву про зміну підстав позову суд дійшов висновку, що вона не змінює предмету позову, подана в передбаченому законодавством порядку до початку розгляду справи по суті, в матеріалах справи наявні докази направлення вказаної заяви відповідачу та підписана директором позивача, у зв'язку з чим суд прийняв до розгляду заяву представника про зміну підстав позову.

Представник позивача у судове засідання 29.01.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 25.12.2015 та розпискою про відкладення розгляду справи від 25.12.2015.

Представник відповідача у судове засідання 29.01.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 260.

При цьому, суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 29.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

23.05.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» (клієнт) укладено Договір № 1 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № 4301 у гривні та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1.1 Договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами. За час користування банком грошовими коштами на рахунках нараховуються і виплачуються клієнту проценти на залишок коштів на рахунках за ставкою, визначеною чинними на момент нарахування процентів тарифами.

Банк має право визначати і контролювати напрями використання клієнтом грошових коштів на рахунку і встановлювати інші обмеження його права у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 3.1.3 Договору).

Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України (п. 3.2.1 Договору).

Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом (п. 3.3.2 Договору); здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 Договору); забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок (п. 3.3.4 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 277 від 17.03.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за січень 2015 року грошових коштів у розмірі 16284 грн. 00 коп.

Вказане платіжне доручення було одержане банком 18.03.2015 (відповідно до відмітки банку про одержання на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 277 від 17.03.2015 долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 26.01.2015.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 278 від 17.03.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за лютий 2015 року грошових коштів у розмірі 21810 грн. 03 коп.

Вказане платіжне доручення було одержане банком 18.03.2015 (відповідно до відмітки банку про одержання на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 273 від 17.03.2015 долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 26.01.2015.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 281 від 10.04.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за березень 2015 року грошових коштів у розмірі 22669 грн. 48 коп.

Вказане платіжне доручення було одержане банком 10.04.2015 (відповідно до відмітки банку про одержання на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 281 від 10.04.2015 долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 26.01.2015.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 286 від 20.05.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за квітень 2015 року грошових коштів у розмірі 21272 грн. 17 коп.

Вказане платіжне доручення було одержане банком 20.05.2015 (відповідно до відмітки банку про одержання на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 286 від 20.05.2015 долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 26.01.2015.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 288 від 19.06.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за червень 2015 року грошових коштів у розмірі 27884 грн. 55 коп.

Вказане платіжне доручення було одержане банком 19.06.2015 (відповідно до відмітки банку про одержання на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 288 від 19.06.2015 долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 26.01.2015.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 2109 від 20.07.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за липень 2015 року грошових коштів у розмірі 18757 грн. 36 коп.

Вказане платіжне доручення було одержане банком 20.07.2015 (відповідно до відмітки банку про одержання на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 2109 від 20.07.2015 долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 26.01.2015.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 290 від 20.08.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за липень 2015 року грошових коштів у розмірі 16548 грн. 06 коп.

Вказане платіжне доручення було одержане банком 20.08.2015 (відповідно до відмітки банку про одержання на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 290 від 20.08.2015 долучена позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 26.01.2015.

У заяві про зміну підстав позову позивач зазначив, що вказані платіжні доручення відповідачем виконані не були, що не було спростовано відповідачем.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яку затверджено Постановою правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, визначено, що платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

У додатку № 8 до вказаної Інструкції наведено, що обов'язковим реквізитом платіжного доручення є дата складання. Зазначається дата складання розрахункового документа (реєстру, заяви про відкриття акредитива) наступним чином: число, місяць та рік цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР (за винятком розрахункових чеків) або число - цифрами ДД, місяць - словом, рік - цифрами РРРР.

Відповідно до п.2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті передбачено, що банк на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Відповідно до п. 1.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Разом із заявою про зміну підстав позову позивачем долучено до матеріалів справи копію довідки вих № 429 від 24.11.2015, виданої Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», з якої вбачається, що станом на дату подання кожного платіжного доручення, які перелічені вище, на рахунку позивача була достатня сума грошових коштів для їх виконання, а саме - 150731 грн. 73 коп.

При цьому, відповідачем не заперечувався факт наявності на рахунку позивача достатнього розміру грошових коштів станом на дату подання кожного платіжного доручення для їх виконання.

З огляду на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014 в частині виконання поданих позивачем платіжних доручень, позивач просить суд розірвати Договір № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014 та зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 150731 грн. 73 коп. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 4301 на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 3, відкритий в Публічному акціонерному банку «Укргазбанк».

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» в частині розірвання Договору № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо розірвання вказаного договору, позивач зазначив, що ним були подані відповідачу платіжні доручення для перерахування грошових коштів (відрахування до фонду заробітної плати), а саме: платіжні доручення № 277 від 17.03.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за січень 2015 року грошових коштів у розмірі 16284 грн. 00 коп., № 278 від 17.03.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за лютий 2015 року грошових коштів у розмірі 21810 грн. 03 коп., № 281 від 10.04.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за березень 2015 року грошових коштів у розмірі 22669 грн. 48 коп., № 286 від 20.05.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за квітень 2015 року грошових коштів у розмірі 21272 грн. 17 коп., № 288 від 19.06.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за червень 2015 року грошових коштів у розмірі 27884 грн. 55 коп., № 2109 від 20.07.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за липень 2015 року грошових коштів у розмірі 18757 грн. 36 коп., № 290 від 20.08.2015 про відрахування до фонду заробітної плати за липень 2015 року грошових коштів у розмірі 16548 грн. 06 коп. Однак, вказані платіжні доручення не були виконані відповідачем.

Таким чином, по суті, підставою позову щодо розірвання Договору № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014 є невиконання банком поданих позивачем вказаних платіжних доручень.

Відповідно до п. 8.2 Договору він може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України.

Згідно з п. 8.3 Договору при розірванні договору клієнт зобов'язаний закрити рахунки, подавши в банк документи, що передбачені чинним законодавством України для закриття рахунків. Закриття рахунків здійснюється виключно за умови розрахунку клієнта перед банком по сплаті послуг за розрахунково-касове обслуговування рахунків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Водночас, суд зазначає, що наявність права на односторонню відмову від договору будь-якою стороною, яке передбачено ст. 1075 Цивільного кодексу України, не позбавляє особу права на звернення до суду з вимогою про розірвання договору, зокрема, з підстав наявності істотного порушення умов договору.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем поданих позивачем платіжних доручень, останнього було позбавленого того, на що він розраховував при укладенні Договору банківського рахунку, а саме належного розрахункового обслуговування та забезпечення права позивача (клієнта за договором) на вільне розпорядженням грошовими коштами на рахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо істотного порушення банком зобов'язань за Договором № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014 (у зв'язку з невиконанням поданих позивачем платіжних доручень).

Суд зазначає, що розірвання Договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України не ставиться в залежність від наявності чи відсутності вини банку, для цього достатньо наявності факту істотного порушення умов договору, яке було встановлено судом (невиконання відповідачем поданих позивачем платіжних доручень).

При цьому, доказів звернення позивача до відповідача із заявою про розірвання договору та закриття рахунку № 4301, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», сторонами суду не надано.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» в частині розірвання Договору № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» в частині зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 150731 грн. 73 коп. з поточного рахунку № 4301, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 3, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Укргазбанк», суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Тобто, станом на дату судового розгляду у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються..

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється.

Відповідно до ч. 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Згідно з п. 3, ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5-4 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі Договору № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014 щодо виконання банком (відповідачем) зобов'язань з розрахунково-касового обслуговування позивача, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Отже, в зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку. Так статтею 52 Закону встановлено, порядок черговості задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою цієї статті.

Таким чином, під час ліквідаційної процедури банку встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів банку, а тому задоволення судом майнової вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 150731 грн. 73 коп. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 4301 на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 3, відкритий в Публічному акціонерному банку «Укргазбанк», є порушенням передбаченого Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядку задоволення вимог кредиторів банку.

Зазначеним законом не передбачено можливості задоволення вимоги окремого кредитора позачергово на підставі рішення суду.

Крім того, нормами статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що операції з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, які дозволяється надавати виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Суд зазначає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 150731 грн. 73 коп. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 4301 на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 3, відкритий в Публічному акціонерному банку «Укргазбанк», передбачає виконання Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» банківської операції (надання банківської послуги) з перерахуванням грошових коштів (з рахунку, відкритого клієнтом у банку, на інший рахунок клієнта), яку відповідач позбавлений можливості виконати у зв'язку з прийняттям постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит».

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи те, що станом на момент розгляду даного спору Національним банком України у Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію, виконання операції з перерахування грошових коштів у розмірі 150731 грн. 73 коп. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 4301 на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 3, відкритий в Публічному акціонерному банку «Укргазбанк», стало неможливим.

З огляду на викладене та враховуючи те, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним у правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, передбачено, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої цим законом, та у зв'язку з відкликанням у відповідача банківської ліцензії, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» в частині зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» перерахувати грошові кошти у розмірі 150731 грн. 73 коп. з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 4301 на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» № 3, відкритий в Публічному акціонерному банку «Укргазбанк».

При цьому, суд зазначає, що позивач може захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, звернувшись до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» із кредиторською вимогою про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» кредитором банку у загальному розмірі 150731 грн. 73 коп.

Суд зазначає, що у випадку неакцептування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб кредиторських вимог позивача, останній має право захистити свої права, зокрема, шляхом звернення до адміністративного суду, так як Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а отже, спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України (п. 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів").

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати Договір № 1 на розрахунково-касове обслуговування від 23.05.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Легбудпроект» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит».

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.02.2016

Суддя І.М. Отрош