ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2016 р.Справа № 916/876/13
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Лавриненко Л.В.
суддів: Пироговського В.Т.,Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання Мельник Ю.М.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства Імені Чапаєва та Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області
на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2015 р.
у справі № 916/876/13
за позовом Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в особі:
1) Міністерства оборони України;
2)Білгород Дністровської квартирно експлуатаційної частини району
до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
1) Кабінету Міністрів України;
2) Південного оперативного командування Міністерства оборони України
та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю Тіса;
2) Публічного акціонерного товариства Імені Чапаєва;
3) Фермерського господарства Таврія К;
4) Фермерського господарства Колос 2006;
5) Товариства з обмеженою відповідальністю Мазур Юг;
6) Відкритого акціонерного товариства імені Калініна;
7) Приватного підприємства Роман;
8) Одеської обласної державної адміністрації
9) Приватного підприємства "Фетіца"
про визнання недійсним розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 28.12.2007 р. № 398/А-2007

за участю:
прокурора: Галісевич О.О.

представників сторін:
від Міністерства оборони України: Добров Ю.І. за довір.;
від Білгород Дністровської квартирно експлуатаційної частини району: Добров Ю.І. за довір.;
від Кабінету Міністрів України: Народенко М.М. за довір.;
від Міністерства Юстиції України: Народенко М.М. за довір.;
від Південного оперативного командування Міністерства оборони України: Гуртовий Є.О. за довір.;
від Публічного акціонерного товариства Імені Чапаєва: Шукляр А.Ю, - за довір.;
від Відкритого акціонерного товариства імені Калініна: Гусаров О.Л. за довір.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 р. прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Імені Чапаєва с. Старосілля, Одеська область на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2015 р.
09 листопада 2015 р. до Одеського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2015 р.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 р. об`єднано апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Імені Чапаєва с. Старосілля, Одеська область та апеляційну скаргу Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області для сумісного розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Апеляційна скарга розглянута в межах процесуального строку, встановленого ст. 102 ГПК України.

В квітні 2013 року Білгород-Дністровський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіса",
Відкритого акціонерного товариства "Імені Чапаєва",
Фермерського господарства "Таврія-К",
Фермерського господарства "Колос-2006",
Товариства з обмеженою відповідальністю "Мазур-ЮГ",
Відкритого акціонерного товариства ім. Калініна,
Приватного підприємства "Фетіца",
Приватного підприємства "Роман", про визнання недійсним і скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 28.12.2007р. №398/А-2007 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення ТОВ "Тіса", ВАТ "Ім. Чапаєва", ФГ "Таврія-К", ФГ "Колос-2006", ТОВ "Мазур-ЮГ", ВАТ "Калініна", ПП "Фетіца", ПП "Роман" земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради".
В обґрунтування позову прокурор зазначив про те, що земельні ділянки, надані в оренду вищевказаним підприємствам, є землями оборони (частиною колишнього загальновійськового полігону загальною площею 23 253,17га, що використовувався Військовою частиною А-1366), у зв`язку з чим Тарутинська районна державна адміністрація, приймаючи оскаржуване розпорядження, діяла з перевищенням наданих їй повноважень, що полягає у незаконному розпорядженні земельними ділянками, наданими для потреб оборони, що, в свою чергу, призвело до порушення права власності держави та права користування Міністерства оборони України на вказану земельну ділянку.
03.06.2013 р. прокурор звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої прокурор просив суд визнати недійсним розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 28.12.2007р. №398/А-2007.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.07.2013 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2013 р. позов Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері задоволено.
Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014 р. касаційну скаргу Приватного підприємства "Фетіца" задоволено частково, рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2013 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2013 р. скасовано, а справу № 916/876/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
При новому розгляді, рішенням Господарського суду Одеської області від 30.09.2015 р. позов Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері задоволено.
Визнано недійсним розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 28.12.2007 р. №398/А-2007 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення ТОВ "Тіса", ВАТ "Імені Чапаєва", ФГ "Таврія-К", ФГ "Колос-2006", ТОВ "Мазур-ЮГ", ВАТ ім. Калініна, ПП "Фетіца", ПП "Роман" земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради".
Не погодившись з наведеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Імені Чапаєва та Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області звернулись до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері відмовити.
В обґрунтування заявлених вимог Публічне акціонерне товариство Імені Чапаєва та Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області посилаються на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.
Публічне акціонерне товариство Імені Чапаєва с. Старосілля, Одеська область в своїй апеляційній скарзі зазначило, що дана справа розглянута місцевим господарським судом з порушенням підвідомчості, яка встановлена ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим провадження по справі № 916/876/13 повинно бути припинено на підставі п.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.
Також, Публічне акціонерне товариство Імені Чапаєва с. Старосілля, Одеська область в апеляційній скарзі зазначило, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 11.11.2014 р. у справі № 21-405А14, відповідно до якої позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність або в оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт індивідуальної дії, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом його виконання. Скасування таких актів не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.
В своїй апеляційній скарзі Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області послалась на те, що позивачі не були і не є законними користувачами земельної ділянки колишнього полігону.
Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з ненаданням витребуваних у позивачів додаткових доказів.
Також, відповідач зазначив, що матеріалами справи не підтверджено, що саме Білгород Дністровська квартирно експлуатаційна частина району є належним користувачем спірних земельних ділянок, оскільки позивачами не надано жодного документу щодо надання у користування земельних ділянок Міністерству оборони України та Білгород-Дністровській КЕЧ, матеріалів щодо відведення земельних ділянок в натурі (на місцевості), встановлення меж цих земельних ділянок.
Фермерське господарство Колос 2006 подало до суду апеляційної інстанції письмові пояснення по справі, в яких зазначило, що доводи, викладені в апеляційних скаргах підтримує у повному обсязі, а також просить суд розглянути справу № 916/876/13 за відсутністю його представника.
Позивачі по справі у поданому відзиві заперечили проти доводів, викладених в апеляційних скаргах Публічного акціонерного товариства Імені Чапаєва та Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, та просили суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.
Міністерство оборони України подало до суду апеляційної інстанції клопотання про об`єднання справ, посилаючись на те, що військовим прокурором оскаржено договори оренди землі укладених на підставі розпорядження, яке є предметом спору по даній справі, у зв`язку з чим вважає, що справи про визнання договорів оренди землі № 5017/3702/2012, № 5017/3726/2012 та № 5017/3701/2012 пов`язані між собою та зі справою № 916/876/13.
Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області до Одеського апеляційного господарського суду подавались додаткові пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких, відповідач підтримує свою правову позицію та просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог військового прокурора відмовити.
Також, Міністерством оборони України подано додатковий відзив на апеляційні скарги, відповідно до якого позивач з посиланням на постанову Верховного суду України від 16.12.2015 р. № 6-2510цс15 зазначив, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного права за п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та повинна пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.
Суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання Міністерства оборони України про об`єднання справ не підлягає задоволенню, оскільки на даний час Господарським судом Одеської області не розглядаються справи між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Крім того, предметом розгляду цих справ є визнання недійсними договорів оренди землі та зобов`язання повернути спірні земельні ділянки, проте як предметом розгляду уданій справі є визнання недійсним розпорядження.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Ради народних комісарів УРСР від 18.12.1945 р. №2002/063 "Об отводе 20000 гектаров земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов Измаильской области для организации окружного артполигона ОДВО" постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського та Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20000 га землі в межах схеми, що додається.
При цьому, Ізмаїльський облвиконком зобов`язано після затвердження Радою народних комісарів СРСР відводу під артполігон 20000 га землі, встановити межі земельної ділянки, що відводиться в натурі.
12.02.1946 р. Ізмаїльським обласним виконавчим комітетом та Бюро обкому КП(б)У прийнято постанову №53/9-ОП "О порядке передачи в натуре земель Одесскому Военному Округу для учебного артилерийского лагеря под полигон, согласно постановлению СНК УССР от 18.ХІІ.1945 года за №2002/063", затверджено перелік організаційних заходів, необхідних для здійснення в натурі передачі земель Одеському військовому округу та переселення в зв`язку з цим селянських господарств.
Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 10.06.1946 р. №7 "Об утверждении акта областной комиссии по передаче земель под артилерийский полигон Одесскому Военному Округу" затверджено акт обласної комісії від 10.06.1946 р. про передачу земельної ділянки площею 23600 га під учбовий артилерійський полігон Одеського військового округу.
До акту надано схему фактичного відводу земель під артполігон та акти районних комісій встановлення меж в натурі.
05.05.2005 р. Тарутинською районною державною адміністрацією відповідно до ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", статей 17, 141, 149, пунктів 3, 5, 12 розділу Х Земельного кодексу України, згідно з директивою Міністерства оборони України від 29.01.2004 р. №115/1/01 та наказом командувача військами Південного оперативного командування від 16.02.2004 р. №67 "Про розформування військової частини А-1366" прийнято розпорядження №101/А-2005 "Про вилучення із користування військової частини А-1366 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради", яким, з урахуванням пункту 1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області від 14.12.2005р. №368/А-2005 "Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями", припинено право користування земельною ділянкою площею 23 253,17 га, наданої в користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону і розташованої на території Веселодолинської сільської ради, а також переведено вказану земельну ділянку в землі запасу Веселодолинської сільської ради.
Вказане розпорядження було предметом судового розгляду в адміністративній справі №2-а-3436/08/1570, за результатами розгляду якої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р., яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наведене розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області від 05.05.2005 р. №101/А-2005 "Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону" та пункт 1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. "Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями".
Приймаючи судове рішення у даній справі, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що чинне на той час законодавство не визначало момент, з якого особа набувала право землекористування.
Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 р., 1990 р.) встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвічує відповідне право.
Проте, з урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як Земельний кодекс УРСР 1970 р., так і Земельний кодекс України 1990 р. серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав.
Поряд з цим апеляційний адміністративний суд послався на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), в якому зазначено, що юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою з підстави не переоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування землею.
Одеський апеляційний адміністративний суд у своїй постанові дійшов висновку про те, що, незважаючи на відсутність державного акту, право постійного користування вищезазначеними землями залишається за Міністерством оборони України, а тому вони відносяться до земель оборони, належать державі на праві власності в особі Кабінету Міністрів України та закріплені за відповідними військовими формуваннями на праві постійного користування. Тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.
Одночасно суд зазначив, що всупереч ч. 5 ст. 116 та ст. 149 Земельного кодексу України рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося, а згода Міністром оборони України на її вилучення не надавалася.
В силу приписів ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Отже, встановлений Одеським апеляційним адміністративним судом у постанові від 14.06.2012р. по справі №2-а-3436/08/1570 факт належності спірної земельної ділянки до земель оборони має преюдиціальне значення і є обов`язковим для господарського суду при вирішенні даної справи по суті.
Разом з тим, розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 28.12.2007 р. №398/А-2007 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення ТОВ "Тіса", ВАТ "ім.Чапаєва", ФГ "Таврія-К", ФГ "Колос-2006", ТОВ "Мазур-ЮГ", ВАТ "Калініна", ПП "Фетіца", ПП "Роман" земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради" затверджено подані ТОВ "Тіса", ВАТ "ім.Чапаєва", ФГ "Таврія-К", ФГ "Колос-2006", ТОВ "Мазур-ЮГ", ВАТ "Калініна", ПП "Фетіца", ПП "Роман" проекти землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок із земель запасу Веселодолинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
На підставі наведеного розпорядження Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області передано:
- Товариству з обмеженою відповідальністю "Тіса" земельну ділянку площею 750 га ріллі в довгострокову оренду строком на 49 років;
- Відкритому акціонерному товариству "ім.Чапаєва" земельну ділянку площею 1800 га ріллі в довгострокову оренду строком на 5 років;
- Фермерському господарству "Таврія-К" земельну ділянку площею 450 га ріллі в довгострокову оренду строком на 49 років;
- Фермерському господарству "Колос-2006" земельну ділянку площею 300га ріллі в довгострокову оренду строком на 49 років;
- Товариству з обмеженою відповідальністю "Мазур-ЮГ" земельну ділянку площею 100га ріллі в довгострокову оренду строком на 49 років;
- Відкритому акціонерному товариству "Калініна" земельну ділянку площею 885 га ріллі в довгострокову оренду строком на 30 років;
- Приватному підприємству "Фетіца" земельну ділянку площею 223 га ріллі в довгострокову оренду строком на 25 років;
- Приватному підприємству "Роман" земельну ділянку площею 350 га ріллі в довгострокову оренду строком на 49 років.
Одночасно зобов`язано керівників ТОВ "Тіса", ВАТ "ім.Чапаєва", ФГ "Таврія-К", ФГ "Колос-2006", ТОВ "Мазур-ЮГ", ВАТ "Калініна", ПП "Фетіца", ПП "Роман" укласти договори оренди землі з районною державною адміністрацією.
Відповідно до ст. ст. 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішення. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель є завданням земельного законодавства, а саме Земельного кодексу України.
Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
За приписами ст. 14 Закону України „Про Збройні Сили України земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.
Згідно зі ст. 77 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України Про використання земель оборони землями оборони визначені землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств і організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Статтею 1 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Згідно частини другої статті 2 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України, Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Відповідно до статті 3 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 цієї статті).
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.
Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.
Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 4 цього Закону передбачено, що військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
За приписами ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України", Положення про Міністерство оборони України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011р. №406/2011, Міністерство оборони України, зокрема:
- надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об`єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів;
- здійснює у межах повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міноборони України;
- здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.
За приписами Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.12.2011року №795, облік земель ведеться в органах квартирно-експлуатаційної служби.
Землі, які використовують Збройні Сили України, є державною власністю. Вони підлягають обов`язковому обліку, цільовому використанню і правильному утриманню.
Так, згідно із індивідуальною карткою № 95 обліку земельної ділянки, на обліку Білгород-Дністровської квартирно експлуатаційної частини району для потреб Збройних Сил України обліковується земельна ділянка площею 24229,5га військового містечка №11, розташована за адресою: Одеська область, Тарутинський район, с.Надеждівка.
Пунктом "б" частини третьої статті 84 Земельного кодексу України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
Відповідно абзацу 3 частини п`ятої статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Згідно з статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.
Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.
Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Частина п`ята статті 116 Конституції України наділяє Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державною власністю відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна.
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.
Доказів того, що Міністерство оборони України добровільно відмовилось від користування земельною ділянкою Тарутинського артполігону або надало згоду на передачу цієї земельної ділянки іншим особам в матеріалах справи відсутні.
Разом із тим, відповідно до постанови Верховного Суду України від 11.11.2014 р. у справі № 21-405А14 позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність або та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.
Верховний Суд України у наведеній постанові дійшов висновку, що розгляд позову про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженого органу, не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), підстави для задоволення позову про визнання цього рішення незаконним та скасування відсутні.
Крім того, Верховний суд України у постанові від 16.12.2015 р. по справі № 6-2510цс15 зазначив, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акту, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного права за п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та повинна пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.
Обов`язковість рішень Верховного Суду України для судів які розглядають спори із застосуванням тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, також передбачена статтею 82 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи висновки Верховного суду України, викладені у перелічених вище постановах, суд апеляційної інстанції вважає, що розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області від 28.12.2007 р. №398/А-2007 по перше, вичерпало свою дія після його реалізації, по друге, не стало правової підставою для виникнення у суб`єктів господарювання , які є учасниками цієї справи, речового права.
Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 29.12.2015 р. по справі №916/983/13 залишена без змін постанова Одеського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 р. та рішення Господарського суду Одеської області від 16.06.2015 р. по справі № 916/983/13, якими відмовлено у задоволенні позову Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про визнання недійсним та скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 26.03.2007 р. № 80/А-2007 із посиланням на висновки Верховного суду України викладених у постанові від 11.11.2014 р. у справі № 21-405А14.
Суд першої інстанції, задовольнивши позов прокурора, не врахував приписи ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України та позицію Верховного суду України викладену у постанові від 11.11.2014 р. у справі № 21-405А14, в результаті чого дійшов неправильного висновку, щодо обґрунтованості позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 85, 91, 93, 99, 101-105 ГПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Імені Чапаєва та Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області задовольнити.
Рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2015 р. по справі №916/876/13 скасувати.
Білгород Дністровському прокурору з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері у задоволенні позову в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород Дністровської квартирно експлуатаційної частини району до Тарутинської районної державної адміністрації про визнання недійсним розпорядження від 28.12.2007 р. №398/А-2007 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бити оскаржена в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено та підписано 25.01.2016 р.

Головуючий суддя: Л.В. Лавриненко

Судді В.Т. Пироговський

І.Г. Філінюк