донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.01.2016 справа №922/2329/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання: ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача від відповідача від третьої особи ОСОБА_5 (за довіреністю) Не зявився Не зявився
розглянувши апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від06.10.2015 р. (повний текст оформлено та підписано 09.10.2015р.)
у справі№ 922/2329/15 (головуючий суддя Голенко І.П., судді: Вінніков С.В., Лісовицький Є.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ
до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ», м. Луганськ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимогОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 Інвест», м. Київ
простягнення заборгованості за кредитним договором №151313К15 від 28.10.2013 р. станом на 26.03.2015 р. в розмірі 79 862,43 доларів США та 190 282 877,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ», м. Луганськ заборгованості за кредитним договором №151313К15 від 28.10.2013 р. станом на 26.03.2015р. в розмірі 79 862,43 доларів США та 190 282 877,92 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.04.2015 р. у справі № 922/2329/15 позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ разом з матеріалами справи було направлено за підсудністю до господарського суду Луганської області.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 21.04.2015 р. позов було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 922/2329/15, залучено як третю особу без самостійних вимог ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 Інвест», м. Київ.

16.06.2015 р. позивачем надано до суду уточнення до позовної заяви, в якому позивачконкретизував позовні вимоги за видами заборгованості по кредитному договору без зміни предмету та підстав позову, відповідно до яких пункт 2 прохальної частини позовної заяви викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ», м. Луганськ на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ суму коштів у розмірі 79 862,43 долари США та 190 282 877,92 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором №151313К15 від 28.10.2013 р. станом на 26.03.2015 р., а саме: 52 206 412,73 грн. заборгованості за кредитом (основним боргом); 2 366 865,17 грн. заборгованості за процентами; 115 664 486,73 грн. заборгованості за комісією за управління кредитною лінією; 11 273 878,14 грн. пені за прострочення погашення кредиту (основного боргу); 77 445,65 доларів США пені за прострочення погашення кредиту (основного боргу); 351 396,74 грн. пені за прострочення сплати процентів; 2 416,78 доларів США пені за прострочення сплати процентів; 8 419 838,41 грн. пені за прострочення сплати комісії за управління кредитною лінією» за кредитним договором №151313К15 від 28.10.2013р.

Позов розглянуто судом першої інстанції з урахуванням вказаних уточнень.

Рішенням господарського суду Луганської області від 06.10.2015 р. у справі №922/2329/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ», м. Луганськ заборгованість за кредитом в сумі 52 206 412 грн. 73 коп., проценти за користування кредитом в сумі 2 366 865 грн. 17 коп., комісію за управління кредитною лінією в сумі 115 664 486 грн. 73 коп., пеню за прострочення погашення кредиту в сумі 9 848 600 грн. 53 коп., пеню за прострочення сплати процентів в сумі 344 218 грн. 31 коп., пеню за несвоєчасну сплату комісії в сумі 6 114 698 грн. 95 коп. В іншій частині позову у задоволенні відмовлено .

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ звернулося з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні 3 737 595,50 грн. та 79 862,43 доларів США пені та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що день фактичної сплати суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання є також днем прострочення зобовязання, за який в силу ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України має нараховуватись пеня, а відтак висновок суду, наведений в рішенні про те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який нараховується пеня, позбавлений правового підґрунтя.

Крім того, на думку скаржника, чинне законодавство не забороняє ні нарахування, ні предявлення вимог щодо стягнення пені в іноземній валюті, у випадку, якщо таким субєктом нарахування є банк, що діє на підставі відповідної ліцензії.

Для розгляду апеляційної скарги була сформована колегія суддів у складі: головуючий суддя Ушенко Л.В., судді: Геза Т.Д. та Склярук О.І.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 29.10.2015 р. апеляційна скарга була прийнята до провадження, судове засідання призначено на 22.12.2015 р.

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ», м. Луганськ також звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою суду від 30.10.2015 р. на підставі п. 3 ст. 97 ГПК України апеляційну скаргу було повернуто скаржникові без розгляду.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 22.12.2015 р. у звязку із відпусткою судді Гези Т.Д. були внесені зміни до складу колегії суддів, у звязку з чим сформовано колегію у складі: головуючий суддя Ушенко Л.В., судді Дучал Н.М. та Склярук О.І.

В судове засідання 22.12.2015 р. зявився представник позивача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

22.12.2015 р. в судове засідання представники відповідача та третьої особи не зявилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 22.12.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд апеляційної скарги було відкладено на 12.01.2016 р.

Розпорядженням голови Донецького апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. у звязку із відпусткою судді Склярук О.І. були внесені зміни до складу колегії суддів, у звязку з чим сформовано колегію у складі: головуючий суддя Ушенко Л.В., судді Геза Т.Д. та Дучал Н.М.

В судове засідання 12.01.2016 р. зявився представник позивача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

12.01.2016 р. в судове засідання представники відповідача та третьої особи не зявилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 12.01.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд апеляційної скарги було відкладено на 26.01.2016 р.

В судове засідання 26.01.2016р. зявився представник позивача, представники відповідача та третьої особи не зявились, про день та час судового засідання були повідомлені. Судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідача та третьої особи, оскільки про причини неявки вони не повідомили, явка їх в судове засідання не визнавалась обовязковою, відповідач і третя особа не зявились в судове засідання 22.12.2015р. та 12.01.2016р., відзив та пояснення на апеляційну скаргу не надали.

Через канцелярію суду до матеріалів справи надійшло пояснення представника позивача на виконання ухвали суду від 12.01.2016р. щодо результатів розгляду справи №910/8888/15, яка знаходиться в провадженні господарського суду м. Києва.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

28.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (банк, позивач) та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 Інвест», м. Київ (позичальник) було укладено кредитний договір № 151313К15 (кредитний договір) із змінами та доповненнями, внесеними додатковими договорами №151313К15-1 від 13.01.2014 р., № 151313К15-2 від 21.07.2014р., № 151313К15-3 від 21.07.2014 р. та № 151313К15-4 від 11.08.2014 р.

Вказаним договором передбачено, що банк надає позичальникові кредит шляхом відкриття невідновлюваної мультивалютної кредитної лінії на умовах цього договору, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, встановлені цим договором. (п. 3.1).

Відповідно до пп. 3.2.1 кредитного договору ліміт кредитної лінії еквівалентний 160 000 000,00 доларів США, при цьому сума основного боргу за кредитом за офіційним курсом НБУ на будь-яку дату не може перевищувати 1 295 440 000,00 грн. (із можливим відхиленням до 5 % у звязку із зміною курсів валют).

Кінцевий термін погашення кредиту - 27.10.2022 р. (пп. 3.2.2).

Кредит надається на часткове фінансування купівлі корпоративних прав (пп. 3.2.3 кредитного договору).

Відповідно до підпункту 3.2.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом за цим договором фіксована. Проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 18,1 % для заборгованості в гривні та 10,1 % для заборгованості в доларах США.

Підпунктом 3.2.5.2 кредитного договору встановлено розмір комісії за управління кредитом 0,031 % від ліміту кредитної лінії.

Розмір пені за прострочення позичальником платежів за цим договором: подвійна облікова ставка НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня (пп. 3.2.6 кредитного договору).

Відповідно до п.п. 3.3.1 та 3.3.2 кредитного договору банк надає позичальникові кредит на умовах цього договору та відповідно до графіка надання та погашення кредиту. Надання кредиту проводиться на підставі наданих позичальником платіжних доручень, та/або листів позичальника та/або отриманих від позичальника засобами програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк» електронних заяв на перерахування кредитних коштів, у гривні, дол. США відповідно до умов укладеного Контракту, у тому числі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №5331 у АТ «Укрсімбанк» та /або з метою часткового або повного обміну (конвертації) кредитних коштів у дол. США.

Підставою для дострокового погашення кредиту (включає основний борг разом з усіма нарахованими процентами, комісіями та іншими належними до сплати сумами за цим договором) є вимога предявлена щодо дострокового повернення коштів, розміщених на депозитному рахунку (п.3.4.6 договору)

Згідно з п. 3.4.1 кредитного договору позичальник зобовязаний погасити повністю кредит у валюті кредиту відповідно до заборгованості на рахунок, вказаний в п. 3.8 цього договору, в строк, зазначений в пп. 3.2.2 цього договору, здійснюючи чергові платежі з погашення згідно з графіком надання та погашення кредиту за рахунок будь-яких грошових надходжень позичальника.

Пункт 3.5.1 кредитного договору передбачає, що позичальник сплачує банкові проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п. 3.2 цього договору, у валюті кредиту. Такі проценти нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті з 1 по 10 число кожного місяця (у січні та травні до 15 числа) на рахунок, зазначений у п. 3.8 цього договору. Протягом цього періоду сплачуються проценти за попередній місяць. Проценти за останній період нарахування процентів підлягають сплаті не пізніше наступного банківського дня після погашення основного боргу за кредитом.

Згідно із п. 4.1.2 кредитного договору позичальник зобовязаний сплатити банкові комісію за управління кредитом у розмірі, зазначеному в п. 3.2 цього договору. Комісія за управління кредитом нараховується з дати укладання договору до дати повного виконання зобовязань позичальником за основним боргом за кредитом, але не більше 90 календарних днів з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного договором, у разі невиконання позичальником зобовязань з повернення основного боргу за договором.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання позичальником зобовязань згідно з пп.пп. 3.4.1 та 3.5.1, п. 4 договору позичальник сплачує банкові пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 цього договору, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, зазначений у пп. (б) п. 3.8 цього договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором між АТ «Укрексімбанк», ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 Інвест» та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ» 29.11.2013 р. було укладено договір поруки № 151313Р20 (договір поруки).

Поручитель підтвердив, що він ознайомився з умовами кредитної угоди (включаючи всі додатки до кредитної угоди, що є чинним на дату укладення цього договору), укладеної між кредитором та позичальником, проінформований про фінансово-економічний стан позичальника і повністю розуміє його обовязки згідно з цим договором (п. 2.1.6 договору поруки).

Відповідно до п. 2.1.7 договору поруки поручитель надав згоду на забезпечення цією порукою всіх зобовязань позичальника за кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому.

Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що поручитель (відповідач у справі) зобовязується перед кредитором (позивачем у справі) солідарно відповідати за своєчасне повне виконання позичальником (третьою особою у справі) основного зобовязання.

Згідно із п. 3.2 договору поруки у випадку невиконання позичальником основного зобовязання кредитор має право вимагати виконання цього зобовязання у поручителя та/ або позичальника, як у солідарних боржників.

Статтею 1 договору поруки встановлено, що основне зобовязання це зобовязання позичальника, передбачені кредитною угодою, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, повязаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Згідно з п. 4.1.1 договору поруки кредитор має право вимагати від поручителя задоволення у повному обсязі всіх своїх грошових вимог, що випливають з основного зобовязання у випадку, якщо позичальник не виконає грошове зобовязання, передбачене кредитною угодою, протягом 20 днів з моменту отримання поручителем письмового повідомлення кредитора про факт такого невиконання.

Пунктом 4.1.2 договору поруки передбачено право кредитора вимагати дострокового виконання основного зобовязання поручителем та/або позичальником у випадку якщо протягом 20 робочих днів з моменту отримання поручителем письмового повідомлення кредитора про факт невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитною угодою та/або поручителем за цим договором, вони не будуть виконані.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін.

На виконання умов кредитного договору №15/3/3151313К15 від 28.10.2013р. банком 04.11.2013р. було надано позичальнику ТОВ «ОСОБА_7 Інвест» (третя особа у справі) кредит у сумі 80000000дол. США для оплати за контрактом та 639440000грн. для конвертації у доларах США та оплати за контрактом.

Факт надання банком кредитних коштів позичальнику на підставі кредитного договору № 151313К15 від 28.10.2013 р. підтверджується меморіальними ордерами від 04.11.2013 р. №19324, № 19325 та випискою з рахунку позичальника за період з 28.10.2013 р. по 26.03.2015 р.

В звязку з порушенням позичальником (третьою особою у справі) зобовязань за кредитною угодою банк направив ТОВ «ОСОБА_7 Інвест» вимогу від 08.10.2014р. №195-00/6570, яка отримана представником третьої особи в той же день, щодо дострокового повернення зобовязань по кредитному договору

Крім того, позивачем на адресу ТОВ «Твоя преса Луганськ», який є поручителем було направлено повідомлення про порушення позичальником зобовязань №195-01/43 від 05.01.2015р. (а.с.190,т.1), в якій повідомив, що у разі невиконання зобовязань з боку позичальника або поручителя за кредитним договором, протягом двадцятиденного строку з дня отримання цього повідомлення, банком будуть вжиті заходи, передбачені чинним законодавством України.

Позивачем до матеріалів надано копію листа Державного підприємства спеціального звязку від 05.08.2014р. №6-4-2968 (а.с.193,т.1), у якому повідомлено позивача про неможливість направлення поштової кореспонденції до Донецької та Луганської областей.

Згідно з ч. 2. ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, кредит було видано банком третій особі (позичальник). Проте позичальник порушив договірні зобовязання щодо погашення кредиту, відсотків та комісії.

Наявність простроченої заборгованості за кредитом у сумі 52206412,76грн., процентами у сумі 2366865,17грн. та комісією у сумі 115664486,73грн. підтверджується банківською випискою з рахунків позичальника та розрахунком заборгованості.

Ні відповідач, ні третя особа не спростували наявність зазначеної заборгованості. Заборгованість за кредитом, наданим в дол. США та відсотки по ньому згідно банківських виписок на день звернення до суду відсутня.

Згідно п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За змістом статей 553-554 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Як вбачається з п. 4.1 договору поруки кредитор має право вимагати від поручителя задоволення у повному обсязі всіх своїх грошових вимог, що випливають з основного зобовязання у випадку, якщо позичальник не виконає грошове зобовязання, передбачене кредитною угодою, протягом 20 днів з моменту отримання поручителем письмового повідомлення кредитора про факт такого невиконання.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Так, на виконання умов п. 3.6.7 кредитного договору позивачем було направлено третій особі вимогу від 08.10.2014 р. № 195-00/6570 щодо дострокового погашення заборгованості, що отримана представником ТОВ «ОСОБА_7 Інвест» 08.10.2014 р., в якій зазначено про дострокове повернення всієї суми кредиту протягом 2 банківських днів від дня отримання вказаної вимоги.

Таким чином, строк виконання грошового зобовязання за достроковим поверненням кредиту за кредитним договором № 151313К15 від 08.10.2013 р. для позичальника настав з 11.10.2014 р.

Позивачем також було здійснено дії з метою направлення відповідачу повідомлення про порушення зобовязань від 05.01.2015р. № 195-01/43, проте згідно з листами Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та Державного підприємства спеціального звязку приймання до пересилання поштових відправлень до Луганської області призупинено.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову (п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р.).

Позивач звернувся з позовом до поручителя 06.04.2015р., що відповідає положенням ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача в запереченнях на позовну заяву на те, що протягом строку дії кредитного договору між банком та позичальником укладалися додаткові договори №151313К15-2 від 21.07.2014 р. та № 151313К15-4 від 11.08.2014 р. до кредитного договору, внаслідок яких збільшувалася відповідальність поручителя без його згоди, обґрунтовано судом першої інстанції були не прийняті до уваги з огляду на наступне.

В силу приписів частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять або можуть призвести збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди на це. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014р. у справі №6-160цс13 та від 23.12.2014р. у справі №916/101/14.

Отже, підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. При цьому порука припиняється лише тоді, коли поручитель не надав згоди на зміну основного зобов'язання. Відповідно, порука не припиняється, якщо на зміну умов основного зобов'язання поручитель надав свою згоду. Така згода не обов'язково повинна бути письмовою. Допустимою є попередня згода поручителя на зміну умов основного договору, в тому числі виражена в договорі поруки. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання можуть виникнути через різні обставини: збільшення розміру плати за кредит, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо (дана позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 20.02.2013р. № 6-172цс12).

Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою.

Відповідно до п. 2.1.7 договору поруки поручитель надав згоду на забезпечення цією порукою всіх зобовязань позичальника за кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Оскільки позичальник не виконав свої зобовязання по кредитному договору належним чином, то позивач вправі вимагати від поручителя виконання зобовязань боржника, тому вимога позивача про стягнення з поручителя (відповідач) 52 206 412,73 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, 2 366 865,17 грн. заборгованості за процентами, 115 664 486,73 грн. заборгованості за комісією за управління кредитною лінією є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів третьої особи щодо невірного розрахунку комісії за управління кредитом.

Базою нарахування комісії за управління кредитною лінією є «Ліміт кредитної лінії», визначений в п.3.2 кредитного договору, а не фактичний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів в періоді, в якому нарахована комісія.

Пунктом 3.2.5 Кредитного договору встановлено комісію за управління кредитною лінією у розмірі 0,031% від ліміту кредитної лінії.

В ст.1 Кредитного договору визначено «Ліміт кредитної лінії» за змістом якого це гранична сума заборгованості за договором, , зазначену в п.3.2.1 договору.

Згідно п.3.2.1 Кредитного договору визначений граничний ліміт кредитної лінії 160000000 дол.США

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Статтею 216 цього ж Кодексу передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником зобовязань згідно з підпунктами 3.4.1 та 3.5.1, статтею 4 договору позичальник сплачує банкові пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п. 3.2 цього договору, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, зазначений у пп. (б) п. 3.8 цього договору.

Позивачем до стягнення заявлено 11 273 878,14 грн. пені за прострочення погашення кредиту за період з 13.10.2014р. по 26.03.2015р., 351 396,74 грн. пені за прострочення сплати процентів за період з 11.08.2014р. по 26.03.2015р., 8 419 838,41 грн. пені за прострочення сплати комісії за управління кредитною лінією за період з 01.07.2014 р. по 28.02.2015 р.

При цьому судова колегія зазначає, що мораторій на нарахування пені за вказаний в розрахунку період, передбачений ст.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не поширюється на відповідача, оскільки пеня нараховується боржнику (третій особі) за невиконання зобовязань по кредитному договору, який знаходиться у м.Києві

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, при розрахунку пені, заявленої до стягнення в гривнях, здійсненого відповідно до положень п. 6 ст. 232 ГК України та умов кредитного договору, позивачем було помилково зараховано в період прострочення дні погашення заборгованості.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Така правова позиція викладена у п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суд України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Місцевим господарським судом після перевірки правильності нарахування пені вимоги позивача щодо стягнення пені у сумі 11273878,14грн. за несвоєчасну сплату тіла кредиту (в гривні) та 351396,74грн., нараховану на прострочені проценти та 8419838,41грн. пені за прострочення сплати комісії за управління кредитом задоволені частково, а саме стягнено з відповідача пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 9848600,53грн., пеню за прострочення сплати процентів у сумі 344218,31грн., пеню за несвоєчасну сплату комісії у сумі 6114698,95грн., оскільки суд дійшов висновку, що пеня нарахована невірно В іншій частині стягнення пені в задоволені відмовлено.

Апеляційна інстанція погоджується з судом першої інстанції в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 9848600,53грн. та пені за прострочення сплати процентів у сумі 344218,31грн., однак при перевірці правильності розрахунку пені на комісію апеляційною інстанцією встановлено, що розрахунок здійснено невірно і сума пені складає 8411224,07грн., а не 6114698,95грн., як визначено судом першої інстанції. Таким чином стягненню підлягає пеня за несвоєчасну сплату комісії у сумі 8411224,07грн.

За таких умов рішення господарського суду в цій частині підлягає зміні.

Щодо вимог про стягнення 77 445,65 доларів США пені за прострочення погашення кредиту за період з 01.08.2014р. по 17.10.2014р. та 2 416,78 доларів США пені за прострочення сплати процентів за період з 11.08.2014р. по 18.12.2014р., суд зазначає наступне.

Як вбачається з виписок по рахунку позивача та наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованість за наданими кредитними коштами у сумі 80000000 дол. США та нарахованими на них відсотками на день звернення до суду відсутня. Разом з чим, банком нарахована пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, який визначається до національної валюти - гривні, і чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 р. у справі № 909/660/14.

Більше того, пунктом 7.2 Кредитного договору передбачено, що пеня підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені в іноземній валюті і розрахунок пені, що є предметом розгляду, визначався з порушенням методики її розрахунку (без конвертування суми заборгованості в валюті за офіційним курсом НБУ за кожним днем прострочки в гривнях, до якої застосовується подвійна ставка НБУ). Розрахунок пені в гривні за кредитом наданим в іноземній валюті відповідно до п.7.2 кредитного договору позивачем також не надавався, наполягав на обґрунтованості нарахованої пені в іноземній валюті і в суді першої інстанції вимоги щодо стягнення пені в гривні в цій частині не заявляв.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги про стягнення пені у іноземній валюті не ґрунтуються на чинному законодавстві.

З огляду на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за прострочення погашення кредиту в сумі 77 445,65 доларів США та пені за прострочення сплати процентів в сумі 2 416,78 доларів США задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Луганської області від 06.10.2015 р. у цій справі підлягає зміні.

Доводи скаржника судом апеляційної інстанції не прийняті до уваги за підстав викладених у постанові.

Судові витрати за апеляційне оскарження покладаються на скаржника з урахуванням результатів розгляду апеляційної скарги. Судові витрати, повязані з розглядом позову в місцевому господарському суді, підлягають перерозподілу.

Керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, п. 4 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ на рішення господарського суду Луганської області від 06.10.2015 р. у справі № 922/2329/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 06.10.2015 р. у справі №922/2329/15 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ», за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 Інвест» про стягнення 190 282 877 грн. 92 коп. та 79 862 дол. США 43 центи, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ» (91034, м.Луганськ, кв.Молодіжний, б.2 «А», ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ (м.Київ, вул. Горького, б.127, ) заборгованість за кредитом в сумі 52 206 412,73 грн., проценти за користування кредитом в сумі 2 366 865,17 грн., комісію за управління кредитною лінією в сумі 115 664 486,73 грн., пеню за прострочення погашення кредиту в сумі 9848600,53 грн., пеню за прострочення сплати процентів в сумі 344218,31 грн., пеню за несвоєчасну сплату комісії в сумі 8 411 224,07 грн., судовий збір за розгляд позовної заяви в суді першої інстанції в сумі 71815,72грн.

В іншій частині позову в задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Твоя преса Луганськ» (91034, м.Луганськ, кв.Молодіжний, б.2 «А», ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», м. Київ (м.Київ, вул. Горького, б.127, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1390,71грн.

Доручити господарському суду Луганської області видати наказ у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий Л.В. Ушенко

Судді Т.Д.Геза

ОСОБА_3

Надруковано 7 прим.:

1.позивачу

1.відповідачу

2. третій особі

1.ГСЛО

1.у справу

1.ДАГС.