ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
__________________________________________________________________________________________У Х В А Л А
про припинення провадження
"26" січня 2016 р. Справа № 916/4126/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого Пироговського В.Т.
Суддів : Лавриненко Л.В.
ОСОБА_1
при секретарі Мельник Ю.М.
за участю представників учасників процесу:
від ДПІ у Київському районі м.Одеси ОСОБА_2
від ТОВ «Раббі» - не зявився
від ФОП ОСОБА_3 не зявився
Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси
на ухвалу господарського суду Одеської області від 08.12.2015 р.
у справі № 916/4126/15
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Раббі

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. прийнята до провадження та призначена до розгляду на 26.01.2016р. апеляційна скарга ДПІ у Київському районі м.Одеси на ухвалу господарського суду Одеської області від 08.12.2015р. про припинення провадження у справі №916/4126/15.
Учасники процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується відповідними відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення та реєстром вихідної кореспонденції Одеського апеляційного господарського суду, проте своїм правом на участь в судовому засіданні, крім ДПІ У Київському районі м.Одеси, не скористалась, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку, визначеному ст.102 ГПК України.
Згідно ст.44 ГПК України здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.10.2015р. за заявою голови ліквідаційної комісії ТОВ «Раббі» порушено провадження у справі №916/4126/15 про банкрутство товариства в порядку ст.ст. 11, 12, 95 Закону України „ Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.50).
Постановою суду від 03.11.2015р. року ТОВ «Раббі» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії ОСОБА_4, яку зобовязано провести ліквідаційні заходи та після завершення усіх розрахунків з кредиторами надати до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, відповідно до ст.46 вказаного Закону (а.с.58-60).
Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.12.2015р. (суддя Лепеха Г.А.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ «Раббі», припинено юридичну особу банкрута, кредиторську заборгованість списано як безнадійну, вимоги, незадоволені за відсутністю майна, вирішено вважати погашеними, припинено повноваження ліквідатора банкрута, припинено провадження у справі на підставі ч.1 ст.83 Закону України „ Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (а.с.73-74).
Ухвала мотивована тим, що в ході ліквідаційної процедури майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси, не виявлено, заяви можливих санаторів до суду не надійшли, у звязку з чим погашення кредиторської заборгованості є неможливим.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ДПІ у Київському районі м.Одеси звернулась до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій інспекція просить ухвалу від 08.12.2015р. скасувати, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.10, 11, 95,114 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ч.4 ст. 105, ч.3 ст. 110, ч.1 ст.111 Цивільного кодексу України, а також ненадання можливості ДПІ здійснити перевірку боржника відповідно до вимог п.78.1.7 Податкового кодексу України.
В обґрунтування своїх вимог орган ДПІ наполягає на тому, що:
оскаржена ухвала не містить відомостей щодо направлення ліквідатором запитів до Державного департаменту інтелектуальної власності, Інспекції головного державного реєстратора флоту України, Державної митної служби України, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку;
заявник не повідомив податковий орган про ліквідацію ТОВ «Раббі»;
у серпні 2015р. податкова інспекція вживала заходів для проведення перевірки товариства в порядку п.78.1.7 Податкового кодексу України, однак під час виїзду встановлено, що товариства за зареєстрованою адресою відсутнє. Отже, у звязку із ненаданням підприємством до ДПІ первинних документів податковий орган не мав можливості здійснити перевірку, обовязковість проведення якої встановлена чинним законодавством. При цьому, судом першої інстанції проігноровано зобовязання голови ліквідаційної комісії надати до інспекції первинну бухгалтерську документацію для проведення відповідної перевірки. Зазначене, на думку ДПІ, свідчить про неналежне ведення фінансово-господарської діяльності та приховування доходів підприємства, а також про те, що процедура банкрутства є намаганням товариства уникнути відповідальності;
місцевим господарським судом, в порушення ст.114 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом призначено ліквідатора у справі без вчинення електронного запиту на автоматичне визначення кандидатури ліквідатора на стадії вирішення питання про прийняття заяви про порушення справи про банкрутство до розгляду, чим порушено порядок призначення арбітражних керуючих у справах про банкрутство, який не має винятків щодо порядку відбору кандидатів у ліквідатори підприємств, що ліквідуються власниками згідно ст.95 наведеного Закону.
Заслухавши пояснення представника ДПІ у Київському районі м.Одеси, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає припиненню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 41 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.
Згідно із ч.1 ст.2 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції, яка діє з 19.01.2013р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.
Відповідно до приписів ст. 9 Закону справи про банкрутство юридичних осіб та фізичних осіб підприємців розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Пунктом 8 ч.3 ст.. 129 Конституції України серед основних засад судочинства, визначено, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Тобто, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення перебуває в залежності від положень процесуального закону.
Господарський процесуальний кодекс України містить імперативні норми про те, в яких випадках та яка саме особа має право оскаржувати прийняті господарським судом рішення (в даному випадку ухвалу місцевого господарського суду від 08.12.2015р.) в апеляційному чи касаційному порядку.
Положеннями ч. 1 ст. 91 ГПК України встановлено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.
Учасниками провадження у справі про банкрутство, згідно зі ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», є сторони (конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут)), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.
Кредитор - це юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя) (ст..1 Закону).
При цьому, виходячи з положень ч. 2 ст. 41, ст.ст. 22, 91 ГПК України та ст. 1 вказаного Закону ,правовий статус особи, як такої, що має кредиторські вимоги до боржника у справі про банкрутство відрізняється, в залежності від стадії провадження у справі про банкрутство, від процесуального статусу цієї ж особи, як сторони або учасника провадження у справі про банкрутство, що має та користується відповідними процесуальними правами, визначеними, зокрема, нормами ст.ст. 22, 91, 106 ГПК України.
Провадження у даній справі здійснювалось в порядку ст. 95 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, якою встановлено особливості застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником.
Пунктом 1 ст. 23 Закону встановлено порядок предявлення кредиторами своїх вимог до боржника, який (порядок) включає також подання до господарського суду письмових заяв із вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують.
Судова колегія зазначає, що визначені законом органи справляння податків, зборів (обовязкових платежів) користуються правами кредиторів щодо неплатоспроможних боржників, згідно із ст. 210 Господарського кодексу України. Проте, вказана норма не встановлює автоматичного визнання цих органів кредиторами у справах про банкрутство. Статус кредитора неплатоспроможного боржника набувається, у тому числі органом податкової служби України, через вказані вище певні процедури, які визначені спеціальною нормою Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.
Особливості та порядок заявлення кредиторами вимог до боржника, що ліквідується в порядку ст. 95 Закону про банкрутство, визначені положеннями ч. 3 вказаної статті та передбачають направлення кредиторами до боржника заяв із вимогами до банкрута в місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом.
З урахуванням викладеного, та виходячи зі змісту ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, судова колегія зазначає, що орган державної податкової служби не віднесений чинним законодавством до інших, окрім кредиторів, учасників справи про банкрутство, і лише після набуття цього статусу (після заявлення у встановленому порядку грошових вимог до боржника) така особа має процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою про порушення провадження у даній справі від 20.10.2015р. суд зобовязав ДПІ у Київському районі м.Одеси провести позапланову перевірку ТОВ «Раббі» , згідно ст.78.1.7 Податкового кодексу України та надати до суду відповідний акт в строк, передбачений ст.82.2 цього кодексу (а.с.50-51).
Зазначена ухвала отримана податковою інспекцією 28.10.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.54).
Тобто, ДПІ належним чином повідомлена про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Раббі».
Проте, в матеріалах справи докази вчинення заходів щодо проведення вказаної перевірки, на виконання вимог ухвали суду від 28.10.2015р., а також докази звернення ДПІ у Київському районі м.Одеси з грошовими вимогами до боржника у встановленому порядку відсутні. Крім того, про наявність у товариства будь-якої податкової заборгованості в апеляційній скарзі податкового органу не зазначено.
Отже, податкова інспекція не набула статусу кредитора у справі про банкрутство ТОВ «Раббі» та не надала будь-яких доказів порушеного права, у звязку з чим не має процесуального права на оскарження в апеляційному порядку ухвали суду від 08.12.2015р.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в численних постановах Вищого господарського суду України, зокрема, від 04.12.2013р. у справі №911/2432/13; від 19.12.2013р. у справі №910/9778/13; від 28.01.2015 р. у справі №916/1791/13.
Доводи апеляційної скарги в частині неповідомлення ДПІ про ліквідацію боржника не можуть бути прийняті до уваги як підстава для скасування судового рішення, оскільки у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації „Бюлетень державної реєстрації №323 (18) за 2015пік опубліковано оголошення про ліквідацію ТОВ „Раббі.
Згідно із п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про банкрутство від 18 грудня 2009 року № 15 юридичні та фізичні особи, акціонери, учасники господарських товариств, що не мають статусу сторони чи учасника у справі про банкрутство, не мають права на оскарження судових рішень у справі про банкрутство, а помилково порушене апеляційне і касаційне провадження підлягають припиненню в порядку, передбаченому статтею 80 ГПК на підставі статей 91 та 107 ГПК як такі, що не підлягають вирішенню в господарських судах.
Відповідно до абз.5 п.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України від 17.05.2011р., № 7 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р., №12; від 23.03.2012р., №3; від 17.10.2012р., №10; від 16.01.2013р., №3; від 29.05.2013р., №9; від 17.12.2013р., №13) апеляційне провадження у справі може бути припинено з підстав, зазначених у пункті 1 (у тому числі якщо буде встановлено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, не мала права на таке подання) ч. 1 ст. 80 ГПК.
Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.
Тобто, з'ясування обставини щодо наявності у скаржника права на апеляційне оскарження - чи вирішив господарський суд питання про права та обов'язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням, як це передбачено нормами ст. 91 ГПК України, має здійснюватися апеляційним господарським судом у відкритому судовому засіданні під час розгляду відповідної апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДПІ у Київському районі м.Одеси на ухвалу господарського суду Одеської області від 08.12.2015 р. підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.
Додатково судова колегія зазначає, що при зверненні з апеляційною скаргою податкова інспекція не сплатила судовий збір у встановленому Законом України «Про судовий збір порядку та розмірі». Ухвалою суду від 11.01.2016р. надано відстрочку по сплаті судового збору до 26.01.2016р.
Відповідно до п.п. 3.3 п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або залишити позов чи скаргу без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.
Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду сплачується судовий збір у сумі одного розміру мінімальної заробітної плати (у даному випадку 1218грн.).
Враховуючи, що податкова інспекція не виконала вимог ухвали суду від 11.01.2016р. щодо надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, судова колегія дійшла висновку про стягнення відповідної суми (1218 грн.) судового збору з ДПІ у Київському районі м.Одеси.
Керуючись п.1 ч.1 ст.80, 99, 101-106 ГПК України колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційне провадження з перегляду ухвали господарського суду Одеської області від 08.12.2015р. по справі № 916/4126/15 за апеляційною скаргою ДПІ у Київському районі м.Одеси - припинити.
Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.Т.Пироговський

Суддя К.В.Богатир

Суддя Л.В.Лавриненко