ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р.Справа № 922/6339/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс - 2003", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Білкос", м. Харків
про стягнення 84955,33 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 20.12.2015 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - 2003", м. Харків (позивач) 10.12.2015 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Білкос", м. Харків про стягнення 86354,76 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором поставки товару № 1/02-09 від 02.09.2015 року, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного бору в розмірі 81229,55 грн., пеню в розмірі 4798,11 грн. та 3 % річних в розмірі 327,15 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплату судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 грудня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6339/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 12 січня 2016 року об 11:20.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 січня 2016 року розгляд справи № 922/6339/15 відкладено на 26 січня 2016 р. о 12:20год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

14.01.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшло клопотання (вх. № 882) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

14.01.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вх. № 881), в яких позивач зазначає про арифметичну помилку, яку здійснено останнім при виготовленні розрахунку штрафних санкцій у вигляді пені та 3 % річних та невірно не вірно розраховано кількість днів прострочення зобов'язання, у зв'язку із чим, позивач просить суд вважати прохальну частину позовної заяви в наступній редакції: " прошу суд: стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки № 1/02-09 від 02.09.2015 р. в розмірі 81229,55 грн., суму пені в розмірі 3525,13 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 200,65 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1295,30 грн.

26.01.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшло клопотання (вх. № 2398) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, позовні вимоги з врахуванням поданої 14.01.2016 р. заяви про уточнення позовних вимог (вх. № 881) підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов та документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у даній справі та в обґрунтування своєї правової позиції до матеріалів справи не надав, одночасно, 26.01.2016 року на адресу суду повернулась ухвала господарського суду Харківської області від 12.01.2016 р., яка була направлена на адресу відповідача, що вказана в позовній заяві та яка підтверджена Витягом з ЄДРПОУ стосовно відповідача станом на 12.01.2016 р.: 61010, АДРЕСА_1, з довідкою поштового відділення: "повернуто за закінченням терміну зберігання".

Суд, дослідивши заяву позивача про уточнення позовних вимог (вх. № 881 від 14.01.2016 р.), господарський виходить з наступного.

Згідно зі ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.11., п. 3. 12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, розглянувши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог (вх. № 881 від 14.01.2016 р.), суд розцінює її як зменшення розміру позовних вимог, приймає її до розгляду та розглядатиме справу в подальшому з її врахуванням.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, господарський суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим господарська справа № 922/6339/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, дослідивши матеріали господарської справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив наступне.

02.09.2015 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) було укладено Договір поставки товару №1/02-09 (далі - Договір) (т.с. І а.с. 9-10), відповідно до умов п. 1.1. якого, позивач зобов'язується передати у власність відповідача будівельні матеріали (надалі-Товар) на суму 2000000, 00 грн., а відповідач зобов'язується прийняти товар і сплатити його вартість на умовах зазначеного договору. Ціна та кількість на кожну партію Товару вказується в рахунку-фактурі. Термін поставки - 30 банківських днів з моменту отримання передплати.

Згідно з п.4.2 вищевказаного Договору перехід права власності на партію товару відбувається після відвантаження партії товару на склад відповідача та підписання уповноваженим представником позивача, з однієї сторони, та уповноваженим представником Відповідача, з другої сторони, видаткової накладної і повної оплати товару.

Відповідно до умов п.6.1 вищевказаного Договору, оплата вартості товару здійснюється в два етапи: перший етап - перерахування попередньої оплати на поточний рахунок постачальника грошових коштів в розмірі 50% від суми вказаної в рахунку - фактурі; другий етап - перерахування на поточний рахунок постачальника грошових коштів остатку суми згідно рахунка-фактури до моменту відвантаження.

Згідно з п. 10.1. Договору, строк дії даного Договору починається з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань по даному Договору.

Як свідчать матеріали справи № 922/6339/15, позивач (постачальник) свої зобовязання за вищенаведеним Договором поставки товару № 1/02-09 від 22.09.2015 р. виконав в повному обсязі та поставив відповідачу товар за видатковими накладними: №РН-0000201 від 17.09.2015 р. на суму 225099,84 грн., № РН-0000207 від 22.09.2015 р. на суму 79648,64 грн., №РН-0000208 від 22.09.2015 р. на суму 97994,31 грн., №РН-0000209 від 22.09.2015 р. на суму 78486,76 грн. (т.с. І а.с. 11-14), відповідач (покупець) товар отримав без будь - яких зауважень, про що свідчать підпис уповноваженої особи підприємства на вказаних накладних, зокрема, підписана директором ТОВ "СК Білкос" ОСОБА_2 на підставі довіреностей: № 287 від 17.09.2015 р., № 297 від 22.09.2015 р., № 298 від 22.09.2015 р., № 299 від 22.09.2015 р., проте, оплату в строки, встановлені п. 6.1. Договору не здійснив.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень: №273 від 02.09.2015 р., №291 від 18.09.2015 р., №292 від 22.09.2015 р., №306 від 01.10.2015 р., №311 від 02.10.2015 р., оплата товару відповідачем була здійснена не в повному обсязі на підставі чого, у останнього перед позивачем утворилась заборгованість, яка склала 81229,55 грн.

У зв'язку з наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору між сторонами, позивачем було надіслано відповідачу ОСОБА_3 б/н від 20.11.2015 р. з пропозицією сплати заборгованість за Договором поставки товару №1/02-09 від 02.09.2015 р. у розмірі 81229,55 грн. (т.с. І а.с. 20-22), однак відповідач відповіді на ОСОБА_3 позивачу не надав та суму боргу не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту в судовому порядку.

На момент прийняття рішення у справі в матеріалах справи № 922/6339/15 відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості за отриманий товар у розмірі 81229,55 грн. в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс - 2003" в частині заявленої до стягнення 81229,55 грн. заборгованості обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині заявлених до стягнення з відповідача 200,65 грн. 3% річних, господарський суд зазначає про наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування 3 % річних позивачем визначений вірно, що дає підстави господарському суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 200,65 грн.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 3525,13 грн. пені, господарський суд виходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, при цьому суд бере до уваги вимоги частини другої статті 547 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним, таким чином, господарський суд приходить до висновку про безпідставність такої вимоги позивача, у звязку із чим, в позові в цій частині відмовляє.

Вищенаведені обставини є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору за майновий характер спору в даному разі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, ст.ст. 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Білкос" (61010, АДРЕСА_2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс - 2003" (61051, АДРЕСА_3, ) - 81229,55 грн. основного боргу; 200,65 грн. 3 % річних; 1221,44 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 01.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4