РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Справа № 902/802/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача 1: представник не прибув;

від відповідача 2: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача 1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Атланта-Він" на рішення господарського суду Вінницької області від 08.10.13р. у справі № 902/802/13 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом Альтера"

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Атланта-Він"

до відповідача 2: Приватного підприємця ОСОБА_3

про стягнення 273 855 грн. 31 коп. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дом Альтера» (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд Вінницької області з позовною заявою (том 1, а.с. 2-3) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта - Він» (надалі - Відповідач 1) про стягнення з Відповідача на користь Позивача 254 992 грн 82 коп. основного боргу за поставлений товар, пені в розмірі 15 718 грн 74 коп. за порушення термінів проведення оплати за поставлений товар та 3143 грн 75 коп. трьох відсотків річних.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 8 серпня 2013 року (том 1, а.с. 75-76), з підстав, висвітлених у даній ухвалі, було залучено до участі в справі в якості іншого відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (надалі - Відповідач 2).

Рішенням господарського суду Вінницької області від 8 жовтня 2013 року (том 2, а.с. 5-7) з підстав, вказаних у рішенні, позов задоволено. Стягнуто з Відповідача 1 на користь Позивача основний борг в сумі 254 992 грн 82 коп., 15 718 грн 74 коп. пені та трьох відсотки річних в розмірі 3 143 грн 75 коп.. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 477 грн 10 коп..

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Відповідач 1 звернувся з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 50-52) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Вінницької області від 8 жовтня 2013 року скасувати та прийняти нове рішення, котрим відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Крім того, Відповідач 1 як на підставу скасування рішення суду посилається на той факт, що з Позивачем працює декілька філій Відповідача. Договір поставки № К-Ю-13 від 29 жовтня 2012 року укладено між Позивачем та Миколаївською філією Відповідача 1, директором якої, на переконання Відповідача 1, являється ОСОБА_3. За вказаним договором була здійсненна передоплата за продукцію в розмірі 10000 грн. Однак, як зазначає Відповідач 1, відвантаження продукції на виконання умов вказаного договору не здійснювалось. За твердженнями апелянта, із Позивачем здійснює співпрацю також Відповідач 2. Між Позивачем та Відповідачем 2 укладено договір № К-10-2 від 15 грудня 2011 року на поставку продукції. Складські приміщення, як зазначає апелянт, Відповідача 2 знаходяться за тією ж адресою, що й значаться приміщення Миколаївської філії Відповідача 1. Як зазначає Відповідач 1, що саме Відповідач 2 прийняв товар від Позивача по видатковим накладним, поставка продукції згідно яких є предметом розгляду даного спору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського судувід 29 листопада 2013 року апеляційну скаргу Відповідача 1 було прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 15 січня 2014 року.

На адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Відповідача 1 (том 1, а.с. 90-91) щодо направлення матеріалів господарської справи № 902/802/13 до Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області та зупинення провадження у даній справі до закінчення проведення досудового розслідування.

15 січня 2014 року ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду (том 2, а.с. 95), з підстав, висвітлених у даній ухвалі, провадження у справі № 902/802/13 було зупинено та надіслано матеріали справи до Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області.

16 січня 2014 року Рівненським апеляційним господасрьким судом було направлено повідомлення в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України Вінницькому МВ УМВС України у Вінницькій області (том 2, а.с. 97).

12 січня 2016 року супровідним листом від 5 січня 2016 року за № 67/200/2016 Національної поліції України ГУ НП у Вінницькій області слідчим відділом Вінницького відділу поліції на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 902/802/13 у двох томах та копія постанови про закриття кримінального провадження.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 січня 2016 року було поновлено провадження по справі та призначено її розгляд на 27 січня 2016 року на 15 годину 30 хвилин.

Представники Позивача, Відповідача 1 та Відповідача 2 в судове засідання від 27 січня 2016 року не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи Позивач (юридична адреса котрого м. Донецьк, вул. Університетська, 80-В) належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення у справі № 902/802/13-г, розміщене на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (том 3, а. с. 17), з огляду на те, що Позивач зареєстрований в м. Донецьк, а відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України», місце реєстрації Позивача відносить до тих населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, куди УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти. Жодних клопотань від Позивача щодо відкладення розгляду справи до господарського суду апеляційної інстанції не надходило.

Представники Відповідача 1 та Відповідача 2 про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про врученя поштового відправлення (том 3, а. с. 13, 16). Водночас, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 січня 2016 року явка сторін не була визнана обов'язковою.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року: у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору; господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.); при цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Численними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти України визнано порушення пункту 1 статті 6 "Право на справедливий суд" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, зокрема, полягало у тому, що національними судами не забезпечено розгляд справи заявника в "розумний строк" через затримки у провадженні, в основному з вини судів.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору і міститься апеляційна скарга Відповідача 1, в котрій висвітлена його позиція, зважаючи на закінчення двомісячного строку, встановлено для розгляду справи, в правовому полі статтей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Позивача, Відповідача 1, Відповідача 2, за наявними у справі матеріалами (не маючи реальної можливості з урахуванням вищеописаного на відкладення розгляду справи без порушення строків розгляду цієї справи).

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 8 жовтня 2013 року по даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача 1 - без задоволення. При цьому, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2012 року між Позивачем та Миколаївською філією Відповідача 1 укладено договір поставки № К-Ю-13 (надалі - Договір № К-Ю-13; а.с. 7-10).

Відповідно до пункту 1.1 Договору № К-Ю-13, Позивач зобов'язався поставити Відповідачу 1 алкогольні напої (товар) партіями згідно замовлення останнього, а Відповідач зобов'язався прийняти товар і оплатити його на умовах договору.

Пунктом 1.2 Договору № К-Ю-13 визначено, що: найменування, асортимент, ціна, кількість товару кожної партії зазначається у видаткових та товарно-транспортних накладних.

Згідно із пунктом 1.4 Договору № К-Ю-13, замовлення від іменні Відповідача 1 мають право здійснювати його структурні підрозділи (філіали), при наявності письмового підтвердження Відповіадча 1 про їх повноваження.

Пунктом 3.9 Договору № К-Ю-13 сторони обумовили, що: кількість поставленого товару визначається згідно видаткових накладних (товарно-транспортних) на фактичний відпуск товару на протязі строку дії договору.

Згідно із пунктом 4.1 Договору № К-Ю-13, ціни на товар являються вільними; у випадку якщо супровідні документи на товар: видаткова накладна чи рахунок постачальника містить вказівку на іншу ціну, яка відрізняється від ціни, зазначеної у прайс-листі, то діє ціна, зазначена в прайс-листі.

Відповідно до пункту 4.3 Договору № К-Ю-13, оплата партії товару здійснюється Відповідачем 1 з відстрочкою платежу в 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання товару.

Як визначено пунктом 4.4 Договору № К-Ю-13: якщо Відповідачем 1 не здійснюється оплата на протязі обумовленого строку відстрочки платежу, зазначеному у пункті 4.3 Договору № К-Ю-13, Позивач в односторонньому порядку припиняє відвантаження товару; поставка товару поновлюється після повного погашення Відповідачем 1 простроченої заборгованості за раніше поставлений товар із врахуванням штрафних санкцій і пені, передбаченої пунктами 7.2, 7.3, 7.4 Договору № К-Ю-13.

Пунктом 6.1 Договору № К-Ю-13 визначено, що: даний договір вступає в силу з моменту (дати) підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2012 року, а по грошовими зобов'язанням - до їх повного виконання.

Як переконує Позивач, що взяті на себе зобов'язання відповідно до умов Договору № К-Ю-13, Позивач виконав належним чином, передавши товар на загальну суму 265 210 грн. на підставі видаткової накладної №1ТДЦ002207 від 30 жовтня 2012 року на суму 10 3687 грн. та видаткової накладної № 1ТДЦ002208 від 30 жовтня 2012р. на суму 161523 грн. на яких присутні підписи та відтиски печасток обох сторін щодо передачі та приймання товару (том 1, а.с. 12-13).

Із довідки за вих. № 012/1483 від 16 травня 2013 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (а.с. 14-15) вбачається, що Відповідачем 1 було сплачено 10 000 грн за лікеро-горілчані вироби згідно накладної № 1ТДЦ002207 від 30 жовтня 2012 року.

Таким чином, Позивача зважаючи на те, що перед ним виникла заборгованість по оплаті поставленого товару в сумі 254992 грн. 82 коп., враховуючи часткову проплату в сумі 10000 грн., звернувся в суд з позовом до Відповідача 1 щодо стягнення 254 992 грн 82 коп. основного боргу за поставлений товар, пені в розмірі 15 718 грн 74 коп. та 3143 грн 75 коп. трьох відсотків річних.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статтей 526, 525 Цивільного кодексу України: зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України: за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України: одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України закріплено, що: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас, статтею 9 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Під час дослідження матеріалів справи, Рівненським апеляційним господарським судом було встановлено, що надані Позивачем на підтвердження своїх вимог копії видаткових накладних № 1ТДЦ002207 від 30 жовтня 2012 року на суму 103687 грн. та № 1ТДЦ002208 від 30 жовтня 2012 року на суму 161523 грн., де в графі «одержано» стоїть відтиск печастки Миколаївської філії Відповідача 1 (котрі знаходяться в матеріалах справи у томі 1 на аркушах справи 12-13) є ідентичними за реквізитами з копіями видаткових накладних № 1ТДЦ002207 від 30 жовтня 2012 року на суму 103687 грн. та № 1ТДЦ002208 від 30 жовтня 2012 року на суму 161523 грн., де в графі «одержавно» стоїть відтиск печатки Відповідача 2 та підпис ОСОБА_4, котрі долучені до матеріалів спарви Відповідачем 2 (знаходяться у томі 1 на аркушах справи 52, 56).

При цьому, дослідивши дані накладні, колегія суддів звертає увагу що вищезазначені видаткові накладні різняться лише за підписом та печаткою отримувача товару, що само по собі вказує на наявність суперечностей щодо визначення конкретної юридичної особи, котра реально отримала даний товар по Договору № К-Ю-13.

З огляду на що, Рівненським апеляційним господарським судом було винесено ухвалу від 15 січня 2014 року про зупинення провадження по даній справі з метою направлення матеріалів справи до органів внутрішніх справи в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України для здійснення перевірки вищеописаних фактів.

Із надісланої на адресу Рівненського апеляційного господарського суду копії постанови Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області про закриття кримінального провадження від 10 лютого 2015 року (том 3,а.с. 9-11) вбачається, що кримінальне провадження, котре внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000556 від 30 січня 2014 року, закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи дані позовні вимоги Позивача, колегія суддів відхиляє твердження Відповідача 1, висвітлені в апеляційній скарзі, з приводу того, що даний Договір був укладений не з Відповідачем 1 особисто, а з Миколаївською філією Відповідача 1, оскільки, відповідно до пункту 3.1 Статуту Миколаївської філії Відповідача 1 (том 1, а.с. 63-67): Філія є відокремленим структурним підрозділом Відповідача 1 без статусу юридичної особи, безпосередньо підпорядкований виконавчому органу Відповідача 1 та вступає в господарські, договірні, розрахункові та інші відносини в межах своєї компетенції.

Відповідно до пункту 3.2 Статуту, філія має свою головну печатку, яка вказує на належність її до Відповідача 1, саме як структурного підрозділу.

Пунктом 3.4 Статуту передбачено, що Філія має місце зберігання оптових партій алкогольних напоїв (власні або орендовані) зареєстровані Відповідачем 1 і внесені до Єдиного реєстру, про що свідчить наявність довідки.

Отже, Миколаївська філія Відповідача 1 саме з огляду на той факт, що вона не є самостійною юридичною особою (відповідно до умов Статуту), а є лише структурним підрозділом, не може бути відповідачем в судовому засіданні та самостійно здійснювати захист своїх прав.

Окрім того, колегією суддів не береться до уваги твердження Відповідача 1, наведені в апеляційній скарзі, з приводу того, що Відповідач 2 саме і є керівником Миколаївської філії Відповідача 1.

Адже, відповідно до довіреності № 10 від 28 вересня 2012 року (том 1,а.с. 68-69), Відповідач 1 уповноважує та дає право ОСОБА_5 (а не Відповідачу 2) здійснювати керівництво фінасово-господарською діяльністю Миколаївської філії Відповідача 1.

Дана довіреність підписана та скріплена відтиском печатки директора Відповідача 1 - ОСОБА_2.

Державною податковою інспекцію у Заводському районі м. Миколаєва головного управління Міністерства доходів і зборів України та Вінницькою ОДПІ головного управління Міністерства доходів і зборів України було подано податкові звітності за місцем реєстрації платників податку - Відповідача 1 та Відповідача 2, щодо відображення господарських операцій із Позивачем на виконання умов Договору №К-Ю-13 від 29 жовтня 2012 року.

Дослідивши дану податкову звітність, зокрема, додаток 5 до декларації з ПДВ Відповідача 1 (вул. Лебединського, буд. 34, м. Вінниця, 21034, ) за період жовтня 2012 року, у графі 106 розділу ІІ «Податковий кредит» відображено постачальника - Позивача та обсяг здійсненої ним поставки та суму ПДВ.

З системного аналізу положень чинного законодавства в контексті досліджених у справі обставин, колегія суддів зазначає, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується отримання товару на виконання умов Договору № К-Ю-13 саме Миколаївською філією Відповідача, а саме: по-перше, в матеріалах справи наявні належним чином оформленні накладні на отримання Відповідачем 1 товару, при цьому, з даних накладних вбачається посилання саме на договір, укладений між Позивачем та Відповідачем 1, а не з Відповідачем 2; по-друге, в усіх товаротранспортних накладних одержувачем зазначено саме Відповідача 1 (а не Відповідача 2); по-третє, Відповідач 1. частково розрахувався за поставлену по накладній продукцію, що стверджується відповідною банківською довідкою вих. № 012/1483 від 16 травня 2013 року (а.с. 14-15).

Крім того, господарська операція з поставки відображена у податковій звітності Відповідача 1, зокрема, у додатку 5 до декларації з ПДВ Відповідача 1 (вул. Лебединського, буд. 34, м. Вінниця, 21034, ) за період жовтня 2012 року, у графі 106 розділу ІІ «Податковий кредит» вказано постачальника останнього - Позивача, обсяг здійсненої ним поставки та суму ПДВ (том 1, а.с. 218, том 2, а.с. 16, 21).

До того ж, як стверджує у своїх письмових поясненнях Відповідач 2 (том 1, а.с. 91), між Відповідачем 2 та Позивачем існують договірні відносини та давні партнерські стосунки на підставі договору поставки № К-10-2 від 15 грудня 2011 року (том 1, а.с. 49-50), а не будь-якого іншого договору (зокрема договору поставки № К-Ю-13 від 29 жовтня 2012 року; том 1, а.с. 7-10), що також, в свою чергу, спростовує доводи Відповідача 1, щодо отримання даного товару саме згідно видаткових накладних (том 1, а.с. 52, 56) на виконання договору поставки № К-Ю-13 від 29 жовтня 2012 року саме Відповідачем 2.

Окрім того, як зазначає Відповідач 2 у письмових поясненнях, договір поставки № К-10-2 від 15 грудня 2011 року припинив свою дію 21 жовтня 2012 року (на підставі пункту 6.1 даного договору), проте, як вбачається із наданих Відповідачем 2 видаткових накладних (том 1, а.с. 52, 56) товар згідно даних накладних поставлявся саме на виконання умов договору поставки № К-Ю-13 від 29 жовтня 2012 року (укладений між Позивачем та Миколаївською філією Відповідача 1).

Більше того, з пояснень Відповідача 2 також вбачається відсутність у неї ліцензії на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями саме на момент отримання товару згідно накладних (як зазначає Відповідач 1), що в силу положень пункту 3.2 Договору № К-Ю-13 від 29 жовтня 2012 року унеможливлює поставку алкогольних напоїв Відповідачу 2 саме як суб'єкту підприємницької діяльності.

Однак, вказані Відповідачем 1 обставини в якості доказу неотримання товару саме Відповідачем 1, а його отримання Відповідачем 2, та в сукупності із іншими доказами у справі не беруться колегією суддів до уваги, оскільки не узгоджується із іншими доказами та не спростовують встановлених в даноній судовій постанові обставин. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено отримання товару саме Відповідачем 1, відтак і виникнення в останнього зобов'язань щодо його оплати, в результаті чого позовні вимоги до Відповідача 2 не підлягають задоволенню, оскільки він не є належним відповідачем.

Крім того, опосередкованим доказом підставності і обгрунтованості позовних вимог Позивача є факт закриття кримінального провадження (постанова в томі 3, на а.с. 9-11).

З огляду на усе вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд вважає позовну вимогу Позивача про стягнення з Відповідача 1 основного боргу за поставлений товар в сумі 254 992 грн 82 коп. правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі та залишає судове рішення в цій частині без змін.

Крім основного боргу Позивач просив стягнути з Відповідача 1 пеню в розмірі 15 718 грн 74 коп. за період з 15 жовтня 2012 року по 13 травня 2013 року та 3 143 грн 75 коп. трьох відсотків річних, розглянувши дані вимоги суд зазначає таке.

Згідно із пунктом 7.3 Договору, у випадку прострочення оплати прийнятого товару, Відповідач 1 сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день такої прострочки.

В силу дій частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Колегія суду зауважує, що частиною 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, колегія суду не бере до уваги доданий до позовної зави протокол розбіжностей № 1 (том 1, а.с. 11; яким сторони виклали пункт 4.3 Договору у наступному змісті: «Оплата партії товару здійснюється покупцем з відстрочкою платежу в 45 (сорок п'ять) календарних днів з моменту отримання товару»), оскільки у даному протоколі не зазначено номер та дату договору, до якого внесено дані розбіжності, а відтак судова колегія при обрахуванні пені враховує положення саме пункту 4.3 Договору без змін внесених вищевказаним протоколом розбіжності.

Отже, судова колегія надаючи оцінку правильності визначеного Позивачем періоду нарахування пені з урахуванням положень частини 2 статті 232 Господарського процесуального кодексу України та положень пункту 4.3 Договору поставки (згідно із яким оплата партії товару здійснюється Відповідачем 1 з відстрочкою платежу в 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання товару), приходить до висновку, що вказаний період нарахування пені Позивачем визначено невірно, оскільки пеня мала б нараховуватися в період з 30 листопада 2012 року по 13 травня 2013 року.

Відтак, здійснивши перерахунок пені у правильному періоді за допомогою програми "ЛІГА. ЗАКОН", колегія суду встановила, що Позивач мав права нараховувати за спірний період пеню в розмірі 17243 грн 37 коп.. В той же час, враховуючи те, що в даному випадку підстав, визначених пунктом 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, для виходу за межі позовних вимог немає, до стягнення підлягає заявлена Позивачем в межах позовних вимог сума пені в розмірі 15 718 коп 74 коп..

Крім суми пені Позивач просив суд стягнути з Відповідача річні.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив правильність розрахунку річних, та констатує, що відсотки річних підлягають до задоволення з аналогічних підстав, оскільки при їх обрахунку судовою колегією визначено, що обгрунтованими та підставиними є три відсотки річних в розмірі - 3 458 грн 12 коп., тоді як Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення 3 143 грн 75 коп.. Відтак до стягнення підлягають річні в розмірі 3 143 грн 75 коп..

Дане (задоволення вимог щодо пені та річних) здійснено і місцевим господарським судом.

Враховуючи усе вищевказане, суд залишає судове рішення господарського суду вінницької області і в цій частині без змін.

Колегія суду зауважує, що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на усе вищевказане у цій постанові та з огляду на докази наявні у матеріалах справи, колегія Рівненського апеляційного господарського суду констатує, що доводи апелянта, висвітлені в апеляційній скарзі є надуманими, безпідставними, а тому до уваги колегією суду не беруться.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається та Відповідачем 1, всупереч нормам статтей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, взагалі не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, висвітлених в апеляційній скарзі.

Враховуючи усе вищевказане Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення господарського суду Вінницької області без змін, а апеляційну скаргу Відповідача 1 - без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги суд залишає за Відповідачем 1.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атланта - Він" - залишити без розгляду.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року в справі № 902/802/13 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 902/802/13 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.