ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 917/1921/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю № 5 від 06.01.2015

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (вх. №5284 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.15 у справі № 917/1921/15

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд", м. Полтава

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області

про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.10.2015 у справі № 917/1921/15 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено. Визнано за Товариством з додатковою відповідальністю Полтавтрансбуд (вул. Старий Поділ, 4, м. Полтава, 36022, ) право власності на нерухоме майно по вул. Старий Поділ, 4а в м. Полтаві, а саме: гуртожиток - літ. А-4 в складі: І тамбур 1,2кв.м; II фойє 20,9кв.м; III сходи 29,6кв.м; IV коридор 25,9кв.м; V підсобне приміщення 13,9кв.м; VI підсобне приміщення 23,0кв.м; VII кабінет 19,0кв.м; IX склад 13,8кв.м; X коридор 7,1кв.м; XI підсобне приміщення 10,5кв.м; XII душова 12,9кв.м; XVI коридор 3,5кв.м; XVII санвузол 2,7кв.м; XXI кабінет 13,7кв.м; XXII душова 9,2кв.м; XXIII коридор 7,5кв.м; XXIV тамбур 2,1кв.м; XXV коридор 6,5кв.м; XXVI кімната відпочинку 18,3кв.м; XXVII побутове приміщення 11,2кв.м; XXVIII ванна 1,4кв.м; XXIX коридор 1,4кв.м; XXX вбиральня 1,0кв.м; XXXI санвузол 3,1кв.м; ХХХІа сауна 6,8кв.м; XXXII душова 14,8кв.м; XXXIII побутове приміщення 4,2кв.м; XXXIV басейн 37,3кв.м; XXXV коридор 15,1кв.м; XXXVa щитова 15,1кв.м; XXXVI кімната відпочинку 15,4кв.м; XXXVI кімната відпочинку 15,3кв.м; І сходова клітина 32,0кв.м; II коридор 26,6кв.м; III кухня 16,8кв.м; IV умивальник 12,9кв.м; V вбиральня 1,1кв.м; VI вбиральня 1,1кв.м; VII вбиральня 1,1кв.м; VIII коридор 26,9кв.м; IX санвузол 5,5кв.м; X санвузол 5,8кв.м; 201 кімната 18,5кв.; 201а кімната 17,6кв.м; 202 кімната 17,6кв.м; 203 кімната 19,7кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 204 кімната 16,3кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 205 кімната 15,8кв.м; 206 кімната 23,0кв.м; балкон (к=0,3) 1,4кв.м; 207 коридор 7,7кв.м; 208 кімната 7,7кв.м; 209 кімната 39,9кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 210 кухня 8,4кв.м; 211 підсобне приміщення 10,0кв.м; 211а шафа 1,4кв.м; 211б шафа 1,1кв.м; 212 кімната 20,0кв.м; 212б шафа 0,9кв.м; 213 кімната 6,1кв.м; 214 шафа 1,1кв.м; 215 кімната 7,1кв.м; 216 шафа 1,0кв.м; 217 кімната 17,8кв.м; І сходова клітина 32,2кв.м; II коридор 25,2кв.м; III кухня 17,2кв.м; IV умивальник 12,2кв.м; V вбиральня 1,2кв.м; VI вбиральня 1,2кв.м; VII вбиральня 1,0кв.м; VIII коридор 25,4кв.м; 301 кімната 18,9кв.; 302 кімната 18,2кв.м; 303 кімната 21,6кв.м; 304 кімната 16,0кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 304а кімната 15,8кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 305 кімната 17,5кв.м; 306 кімната 22,9кв.м; балкон (к=0,3) 1,4кв.м; 307 коридор 16,1кв.м; 308 кімната 17,2кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 309 кімната 15,7кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 310 кімната 21,4кв.м; 311 кімната 22,3кв.м; 312 кімната 15,0кв.м; 313 кімната 16,8кв.м; 314 кімната 19,5кв.м; І сходова клітина 32,6кв.м; II коридор 26,2кв.м; III кухня 17,7кв.м; IV умивальник 13,7кв.м; V вбиральня 1,1кв.м; VI вбиральня 1,0кв.м; VII коридор 26,6кв.м; 401 кімната 18,9кв.; 402 кімната 18,1кв.м; 403 кімната 18,6кв.м; 404 кімната 18,6кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 405 кімната 18,5кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 406 кімната 14,3кв.м; 407 кімната 23,3кв.м; балкон (к=0,3) 1,4кв.м; 408 кімната 13,6кв.м; 409 кімната 21,0кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 410 кімната 15,7кв.м; балкон (к=0,3) 0,5кв.м; 411 кімната 18,4кв.м; 412 кімната 20,0кв.м; 413 кімната 15,0кв.м; 414 кімната 18,4кв.м; 415 кімната 19,8кв.м. Всього: 1563,7кв.м.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області не погодилось з зазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові про визнання права власності відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що гуртожитки, як обєкти соціально-побутового призначення, не підлягали приватизації, а отже їх залишкова вартість не увійшла до вартості цілісного майнового комплексу, що передавалося за актом передачі від 12.01.1994, і вказані обєкти залишились в державній власності. Відповідач зазначає про те, що на момент приватизації цілісного комплексу спірний гуртожиток відносився до державного житлового фонду та не підлягав приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державний підприємств», а був переданий позивачу безоплатно. Крім того, відповідач вважає помилковими посилання суду першої інстанції на ст. 21 Закону України «Про власність», в якості підстави виникнення права колективної власності на спірне майно. Також, відповідач вважає недоведеним факт передачі продавцем спірного обєкта саме у власність позивача.

Товариство з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд" надало заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає рішення законним та обґрунтованим, а наведені відповідачем доводи такими, що спростовуються матеріалами справи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Позивач вказує на те, що наявними у справі доказами підтверджується той факт, що спірний гуртожиток був придбаний за договором купівлі-продажу державного майна № 46 від 22.09.1994, переданий позивачу за актом прийому-передачі від 12.01.1994 та оплачений позивачем відповідними приватизаційними платіжними дорученнями до позабюджетного державного фонду приватизації. Позивач також посилається на те, що на момент проведення приватизації орендного підприємства гуртожитки не відносилися до об'єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних рад, і могли бути включені до вартості майна підприємств, що підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2015 розгляд справи відкладено на 17.12.2015.

17.12.2015 Товариство з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд" надало пояснення по справі, в яких зокрема зазначило про те, що відповідно до договору купівлі-продажу державного майна № 46 від 22.09.1994 року, свідоцтва про право власності № 95, позивач є власником цілісного майнового комплексу. Позивач вказує на те, що вищезазначені документи не містять жодних даних про наявність обєктів, які на момент приватизації державної частки майна організацією орендарів, що обліковувалась на балансі підприємства, але не підлягали приватизації, та відповідно, мали залишитись у державній власності.

В судовому засіданні 17.12.2015 оголошено перерву до 22.12.2015.

22.12.2015 Товариство з додатковою відповідальністю "Полтавтрансбуд" звернулось до суду з клопотанням про продовження строку та відкладення розгляду справи в звязку зі зверненням ТЗДВ "Полтавтрансбуд" до Ленінського районного сектору у м. Полтава Управління державної міграційної служби України в Полтавській області із запитом про надання інформації щодо наявності осіб, зареєстрованих за постійним місцем проживання за адресою гуртожитку: м. Полтава, вул. Старий Поділ, 4А, та з метою надання цієї інформації до суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 за клопотанням позивача продовжено строк вирішення спору за межами строків, визначених ст. 69 ГПК України на 15 днів. Розгляд справи відкладено на 21.01.2016.

21.01.2016 позивач надав до матеріалів справи копію листа № 50/3220 від 22.12.2015 Ленінського районного сектору у м. Полтава Управління державної міграційної служби України у Полтавській області, наданій у відповідь на запит ТЗДВ «Полтавтрансбуд» про надання інформації щодо наявності осіб, зареєстрованих за постійним місцем проживання за адресою гуртожитку: м. Полтава, вул.. Старий Поділ, 4А.

В призначене судове засідання відповідач не зявився, але надіслав заяву, в якій просив суд розглядати дану справу без участі регіонального відділення в звязку з обмеженням фінансування витрат на відрядження.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 21.01.2016 року за відсутності представника відповідача.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області №180 від 30.09.1993 прийнято рішення про проведення приватизації державного майна орендного підприємства Полтавтрансбуд.

Відповідно до п.п. 4-6 вищезазначеного наказу призначено голову комісії, доручено останньому сформувати персональний склад комісії з залучення відповідних представників державних органів управління та підприємства, доручено комісії по приватизації розробити план приватизації, підготувати акт оцінки державного майна підприємства.

В розділі II Плану приватизації орендного підприємства Полтавтрансбуд зазначено, що оціночна вартість цілісного майнового комплексу орендного підприємства Полтавтрансбуд становить 2312125 тис. крб.

При цьому, в пункті 3.31 Плану приватизації вказано: Перелік і вартість майна підприємства, яке не підлягає приватизації: підприємство на балансі не має майна, яке не підлягає приватизації.

22.09.1994 Акціонерне товариство Полтавтрансбуд та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області уклали договір купівлі-продажу державного майна №46.

У відповідності до ч.1 п.1.1. договору Регіональне відділення Фонду державного майна області продало, а Акціонерне товариство Полтавтрансбуд купило державне майно цілісного майнового комплексу Орендного підприємства Полтавтрансбуд, яке знаходиться за адресою: 314022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 4.

На підставі договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1993 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області видано AT Полтавтрансбуд свідоцтво про власність, реєстраційний №95, яке підтверджує, що AT Полтавтрансбуд є власником цілісного майнового комплексу орендного підприємства Полтавтрансбуд, що було продане AT Полтавтрансбуд відповідно до вищевказаного договору.

Листом №662 від 17.07.2015 позивач звернувся до відповідача з проханням внести зміни до переліку майна, переданого у власність AT Полтавтрансбуд, шляхом включення до вказаного переліку гуртожитку на 150 місць по вул. Старий Поділ, 4а (колишня адреса: вул. Старий Поділ, 4) у м. Полтаві, в зв'язку з тим, що вказаний гуртожиток міститься в інвентарних описах основних фондів АП Полтавтрансбуд на дату оцінки об'єкта був проданий за договором купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1993, оплачений коштами AT Полтавтрансбуд та переданий за актом передачі майна підприємства від 12.01.1994 в складі основних засобів.

Однак, відповідно до листа №11-03-3476 від 10.08.2015 відповідач не визнає права власності позивача на об'єкт соціально-побутового призначення - гуртожиток, оскільки на думку відповідача, спірний об'єкт за договором купівлі-продажу покупцем не купувався, а був безоплатно переданий позивачу в користування і залишився в державній власності, тобто вартість спірного майна у сплачену акціонерним товариством Полтавтрансбуд суму 1199650,00 тис. крб. не увійшла.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 20, 147 ГК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 24, 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 (в редакції станом на момент приватизації державного майна цілісного майнового комплексу), ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов про визнання права власності на нерухоме майно, яке є предметом позовних вимог, виходив з того, що об'єкт соціально-побутового призначення - гуртожиток на 150 місць по вул. Старий Поділ, 4 м. Полтави, набуто орендним підприємством Полтавтрансбуд в процесі приватизації. Відповідно до договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1994, акту прийому-передачі від 12.01.1994, свідоцтва про право власності №95, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області, позивач є власником майна цілісного майнового комплексу. Перехід права власності відбувся відповідно до п.3.1. та п.3.2. договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1994. При цьому, вищезазначені документи не містять жодних даних про наявність об'єктів, які на момент приватизації державної частки майна організацією орендарів, що обліковувались на балансі підприємства, але не підлягали приватизації та, відповідно, мали залишитися у державній власності. Крім того, як досліджено судом, в спірному гуртожитку ніхто не проживає та реєстрації постійного місця проживання в спірній будівлі не має, тобто осіб, права яких, на думку відповідача, могли б бути порушені, не існує.

Як встановлено судом на момент проведення приватизації орендного підприємства гуртожитки не відносилися до обєктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних Рад, і могли бути включені до складу майна підприємства, що підлягало приватизації і до складу статутного фонду створених в процесі приватизації акціонерних товариств, оскільки законодавчої заборони не існувало.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимог, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Повторно переглядаючи справу, здійснивши оцінку обставинам справи та правомірності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права до даних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1.1. Статуту відкритого акціонерного товариства Полтавтрансбуд Відкрите акціонерне товариство Полтавтрансбуд створене відповідно рішенню засновників від 15.11.1993 шляхом перетворення орендного підприємства Полтавтрансбуд у відкрите акціонерне товариство відповідно до Закону України від 04.03.1992 Про приватизацію майна державних підприємств та Постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 № 686 Порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства.

Відповідно до витягу зі Статуту Товариства з додатковою відповідальністю Полтавтрансбуд від 19.08.2015 Товариство з додатковою відповідальністю Полтавтрансбуд створене у формі товариства з додатковою відповідальністю шляхом перетворення відкритого акціонерного товариства Полтавтрансбуд (протокол №1 від 01.12. 2010) та Загальних зборів учасників товариства з додатковою відповідальністю Полтавтрансбуд (протокол №1 від 04.03.2011). Товариство є правонаступником всіх прав та обов'язків відкритого акціонерного товариства Полтавтрансбуд ().

Предметом даного господарського спору є вимога позивача - Товариство з додатковою відповідальністю Полтавтрансбуд про визнання права власності на нерухоме майно по вул. Старий Поділ, 4а в м. Полтаві, а саме: гуртожиток - літ. А-4, який був переданий підприємству згідно акту передачі майна від 12.01.1994 внаслідок укладання договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1994 між Акціонерним товариством Полтавтрансбуд та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області.

За приписами статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В силу статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як свідчать матеріали справи, 22.09.1994 Акціонерне товариство Полтавтрансбуд та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області уклали договір купівлі-продажу державного майна №46.

У відповідності до ч.1 п.1.1. договору Регіональне відділення Фонду державного майна області продало, а Акціонерне товариство Полтавтрансбуд купило державне майно цілісного майнового комплексу Орендного підприємства Полтавтрансбуд, яке знаходиться за адресою: 314022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 4.

На підставі договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1993 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області видано AT Полтавтрансбуд свідоцтво про власність, реєстраційний №95, яке підтверджує, що AT Полтавтрансбуд є власником цілісного майнового комплексу орендного підприємства Полтавтрансбуд, що було продане AT Полтавтрансбуд відповідно до вищевказаного договору.

Згідно з ч. 2 п.1.1 договору купівлі-продажу державного майна майно підприємства включає в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з протоколом засідання інвентаризаційної комісії від 25.10.1993.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» у редакції на момент приватизації державного підприємства) встановлено, що до об'єктів державної власності, які підлягають приватизації, належить майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» дія цього Закону не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 39 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.1995 року №36 (у редакції на момент приватизації державного підприємства), визначено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується, зокрема, на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також вартість об'єктів, що не підлягають приватизації.

Разом із тим, згідно з ч.2 ст.1 та ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції на час здійснення приватизації) до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України, відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат у гуртожитках.

У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (абзац 2 п.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 року №891 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду, крім гуртожитків. Зміни до пункту 2 вказаного положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитків, були внесені постановою Кабінету Міністрів України №695 лише 26.05.2004 року.

Виходячи з викладеного та керуючись зазначеними нормами законодавства, на момент проведення приватизації гуртожитки не відносилися до об'єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних рад, і могли бути включені до вартості майна підприємств, що підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

Варто зазначити, що Верховний Суд України у Постанові від 22.10.2012 у справі № 3-33гс12 дотримується правової позиції, відповідно до якої гуртожитки, які на момент проведення приватизації не належали до обєктів державного житлового фонду, що підлягав приватизації громадянами України або передачі у комунальну власність відповідних рад, могли бути включені до складу майна підприємств, які підлягали приватизації.

Пунктом 8 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації та оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 №717 (чинної на момент приватизації державного підприємства), визначено, що оцінка вартості цілісного майнового комплексу здійснюється на підставі балансу підприємства.

Пунктом 14 зазначеної Методики встановлено, що оцінці вартості об'єкта приватизації повинна передувати його повна інвентаризація, за результатами якої складається передаточний баланс.

Пунктом 16 вказаної Методики визначено, що інвентаризації підлягає майно підприємства, включаючи повністю зношені основні засоби, об'єкти невиробничого призначення, діючі об'єкти, які здані на прокат або в оренду, перебувають на реконструкції, у капітальному ремонті, на консервації, у запасі або резерві незалежно від їх технічного стану (як зараховані на баланс, так і не враховані з будь-яких причин).

Таким чином, зі змісту зазначених норм вбачається, що до складу цілісного майнового комплексу, який підлягав приватизації, включалося майно, що виконує виробничі функції у закінченому циклі виробництва, а також об'єкти невиробничого призначення і до цього майна могли бути включені об'єкти соціально-культурного призначення, які належать підприємствам.

Так, відповідно до п.2 інвентаризаційного опису Протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 25.10.1993 за даними бухгалтерського обліку орендного підприємства Полтавтрансбуд існує наявність орендованих основних засобів у кількості 311 одиниць вартістю НОМЕР_1 крб.

Відповідно до звідного інвентаризаційного опису орендованих основних фондів (п.3) від 15.10.1993 до переліку опису включено ЖКО вартістю 50119371,19 крб.

Відповідно до інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 01.10.1993 до орендованих основних фондів ЖКО належить спірний гуртожиток на 150 місць по вул. Старий Поділ, 4 (п.1 опису) вартістю 100166,00 крб.

Пунктом 3.1. договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1994 визначено, що передача об'єкта продавцем та приймання його покупцем засвідчене актом прийому-передачі, що підписаним сторонами 12.01.1994.

Згідно з п.3.2. договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1994 покупець цілісного майнового комплексу став правонаступником майнових прав та зобов'язань з моменту прийняття об'єкту.

Відповідно до акту передачі майна підприємства від 12.01.1994 продавець передав, а покупець прийняв майно вартістю 1199650,0 тис. крб., серед яких були передані основні засоби (залишкова вартість) 1052206 тис. крб.

При цьому, залишкова вартість основних засобів, зазначена в акті передачі в сумі 1052206 тис. крб., складається з залишкової вартості станом на 01.10.1993 орендованих основних фондів, згідно відомості переоцінки орендованих основних фондів в сумі 1050438 тис. крб., з залишкової вартості станом на 01.10.1993 гуртожитків в сумі 1020 тис. крб. та житлових будинків в сумі 748 тис. крб. згідно відомості наявності житлового фонду по ОП Полтавтрансбуд станом на 01.10.1993 (1050438 тис. крб. + 1020 тис. крб. + 748 тис. крб. = 1052206 тис. крб.).

Відповідно до довідки регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 22.09.1994, виданої AT Полтавтрансбуд, кошти за викуп державного майна в сумі 1199650,0 тис. крб. сплачені згідно приватизаційних платіжних доручень №0080 від 22.07.1994, №0114 від 25.07.1994, №0136 від 07.09.1994, №0140 від 14.09.1994, №0092 від 114.09.1994 до Позабюджетного державного фонду приватизації.

Отже, відповідно до договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1994, акту прийому-передачі від 12.01.1994, свідоцтва про право власності №95, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області, позивач є власником майна цілісного майнового комплексу. Перехід права власності відбувся відповідно до п.3.1. та п.3.2. договору купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1994.

При цьому, вищезазначені документи не містять жодних даних про наявність об'єктів, які на момент приватизації державної частки майна організацією орендарів, що обліковувались на балансі підприємства, але не підлягали приватизації та, відповідно, мали залишитися у державній власності.

Зазначене, також підтверджується п.3.31 Плану приватизації орендного підприємства Полтавтрансбуд від 15.11.1993, де вказано, що підприємство не має на балансі майна, яке не підлягає приватизації (а.с. 15).

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, спірний об'єкт соціально-побутового призначення, який є предметом спору, створений за рахунок фонду соціального розвитку орендного підприємства Полтавтрансбуд та належав підприємству, що приватизувалось. Відтак до складу цілісного майнового комплексу, який підлягав приватизації, включалось майно, що виконує виробничі функції у закінченому циклі виробництва, і до цього майна могли бути включені об'єкти соціально-культурного призначення, які належать підприємствам.

Відповідно до п.п.1, 4 ст. 27 Закону України Про приватизацію державного майна від 04.03.1992 № 2163 (в редакції станом на момент приватизації державного майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства Полтавтрансбуд) при приватизації майна державного підприємства як цілісного майнового комплексу шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу. Порядок переходу права власності на приватизовані об'єкти визначається відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР (1963), чинного на момент приватизації, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Спірний гуртожиток був переданий покупцю згідно акту передачі майна підприємства від 12.01.1994.

Пунктом 24 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №717 від 08.09.1993 не передбачається зазначення переліку майна кожного найменування, а додається передаточний баланс і документації про результати інвентаризації згідно з Інструкцією по здійсненню оцінки вартості об'єктів при приватизації та оренди, затвердженої наказом ФДМУ від 09.03.1993 №117.

Передача об'єкта продавцем та приймання його покупцем засвідчується актом прийому-передачі. Тобто, актом передачі засвідчується саме факт передачі об'єкта, не визнається чи спростовується право власності на об'єкт.

Таким чином, договір купівлі-продажу державного майна №46 від 22.09.1994, акт прийому-передачі від 12.01.1994, свідоцтво про право власності №95 підтверджують набуття права власності орендним підприємством Полтавтрансбуд (правонаступником якого є ТЗДВ Полтавтрансбуд) на цілісний майновий комплекс, зокрема, і на спірне нерухоме майно - гуртожиток на 150 місць по вул. Старий Поділ, 4 м. Полтави.

Згідно зі ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2013 №868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради №325 від 08.09.2010 спірному об'єкту - будівлі гуртожитку по вул. Старий Поділ, 4 надано нову адресу - вул. Старий Поділ, 4а.

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 22.07.2015, виконаного оцінювачем ОСОБА_2 (кваліфікаційне свідоцтво МФ №252 від 25.10.2014, реєстраційне свідоцтво №905 від 20.11.2014) Товариства з обмеженою відповідальністю Бюро Полекс, оціночна вартість гуртожитку по вул. Старий Поділ, 4а в м. Полтаві становить 1988700,00 грн (один мільйон дев'ятсот вісімдесят вісім тисяч сімсот грн 00коп.) в тому числі ПДВ, станом на 22.07.2015.

Крім того, як досліджено судом, в спірному гуртожитку ніхто не проживає та реєстрації постійного місця проживання в спірній будівлі не має, що підтверджується зокрема довідкою № 1025 від 16.12.2015, виданої комендантом гуртожитку ТЗДВ «Полтавтрансбуд» . Таким чином, осіб, права яких могли б бути порушені, не існує.

Також, листом № 50/3220 від 22.12.2015 Ленінським районним сектором у м. Полтава Управління державної міграційної служби України у Полтавській області повідомлено про те, що інформація щодо реєстрації/зняття з реєстрації за адресою: м. Полтава, вул.. Старий Поділ, 4А, відсутня згідно обліків Ленінського РС у м. Полтава УДМС України в Полтавській області, які ведуться з 04.01.2013 року.

Згідно зі статтею 147 Господарського кодексу України майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом. Право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. Положення статті 20 ГК України забезпечують можливість захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, в тому числі, шляхом визнання наявності права.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання за ним його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно. Крім цього, позов про визнання права власності це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна (аналогічна правова позиція відображена у постанові Вищого господарського суду України від 10.04.2012 року у справі №5016/2236/2011(6/141)).

Позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів (дана правова позиція відображена у постанові Вищого господарського суду України від 05.10.2011 року у справі №7/21/5022-288/2011(18/140-2421)).

Враховуючи вищенаведене, місцевим господарським судом на підставі встановлених фактичних обставин справи зроблено вірний висновок, про визнання за ТЗДВ «Полтавтрансбуд» права власності на нерухоме майно гуртожиток по вул. Старий Поділ, 4а в м. Полтаві.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що відповідач ні під час вирішення спору у господарському суді Сумської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених заперечень. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги відповідача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у справі рішення.

Слід зазначити, що при зверненні з апеляційною скаргою відповідач не надав доказів сплати судового збору в установленому законом порядку та розмірі в звязку з недостатністю фінансування та відсутністю коштів на рахунку Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області на час звернення з апеляційною скаргою. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття судом апеляційної інстанції постанови по даній справі. Проте, відповідач на час прийняття постанови у справі судовий збір за розгляд апеляційної скарги не сплатив.

Відповідно до п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013, якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Із зазначених приписів вбачається право суду на прийняття рішення про звільнення особи від сплати судового збору.

Колегія суддів зазначає про те, що з огляду на визначені Законом України "Про Фонд державного майна України" функції з управління об'єктами державної власності, які слід оцінювати як представлення інтересів з управління об'єктами державної власності суспільства в цілому, а також, враховуючи наявність складної економічної ситуації у фінансовому забезпеченні діяльності органів державної влади, відсутність коштів на рахунку Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (що підтверджується довідкою Регіонального віділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 05.11.2015 та випискою по рахунках), наявні підстави для звільнення останнього від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись статтями статями 32-34, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.15 у справі № 917/1921/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.