РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа № 910/29812/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомприватного підприємства «ВОСТОК-1»
до відповідача 1комунального підприємства «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН»
до відповідача 2Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачівКиївська міська рада,
провизнання продовженим (пролонгованим) договору,

за участю представників сторін:
від позивача:Безпала О.Г (довіреність від 20.11.2015 № б/н);
від відповідача 1:Шумінська Ю.Ю. (довіреність від 04.01.2016 № 062/02/07-26);
від відповідача 2:Костильов В.А. (довіреність від 25.12.2015 № 169);
від третьої особи:Шумінська Ю.Ю. (довіреність від 18.12.2015 № 225-КМГ-4530),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПП «ВОСТОК-1» з позовом до КП «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН» та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яким заявлено вимогу про визнання продовженим (пролонгованим) договору від 18.09.2012 № 687 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду на термін до 14 вересня 2018 року.

Позовна вимога мотивована тим, що позивач протягом одного місяця з дати закінчення договору оренди не отримував від відповідачів та третьої особи жодних заперечень проти продовження користування позивачем орендованим приміщенням, а тому термін спірного договору продовжився та той же термін - до 14 вересня 2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 прийнято вказаний вище позов до розгляду та порушено провадження у справі № 910/29812/15.

Відповідач 1 подав до суду відзив від 03.12.2015 № 12/04-1225, яким позовну вимогу відхилено повністю у зв'язку із тим, що позивача у місячний термін з моменту закінчення строку дії спірного договору було повідомлено про те, що дія вказаного правочину продовжуватися не буде, і позивачеві необхідно звільнити орендоване приміщення. Відтак, автоматична пролонгація спірного договору не відбулася, а тому дія його припинена 16 вересня 2015 року. Поряд із цим відповідач 1 зазначає, що рішення третьої особи щодо продовження дії договору на адресу відповідача 1 не надходило, відповідної додаткової угоди сторонами не укладалося. Крім того, відповідач вказує на те, що подальша передача приміщень (частина вестибюлю метрополітену) в оренду не планується у зв'язку з їх використанням за прямим призначенням - для переходу пасажирів, які слідують вхід/вихід станції метрополітену.

11 грудня 2015 року до господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача 2 по суті спору, у яких останній зазначає, що позивач повідомлявся відповідачами про те, що договір оренди продовжуватися не буде, а орендареві необхідно звільнити орендоване приміщення.

Ухвалою від 14.12.2015 задоволено клопотання позивача від 14.12.2015 та залучено до участі у справі Київську міську раду як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

На підставі заяви представника позивача від 14.12.2015, при розгляді даної справи здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 811 ГПК України.

У судовому засіданні представником третьої особи надано суду письмові пояснення по суті спору, відповідно до яких третя особа заперечує проти позову з аналогічних підстав, наведених відповідачами, а також з огляду на те, що третьою особою не приймалося рішення про про продовження спірного договору.

Ухвалою від 12.01.2016 судом задоволено клопотання представника позивача, заявленого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України, та продовжено строк розгляду спору.

У судовому засіданні 25 січня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору і третьої особи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як орендодавцем, та ПП «ВОСТОК-1», як орендарем, а також КП «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН» (отримувач коштів) укладено договір від 18.09.2012 № 687 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду та договір від 21.01.2013 № 1 про внесення змін до договору (далі - договір).

Відповідно до предмета договору орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 01.08.2012 № 124 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно: частина переходу станції метро «Видубичі» (вестибюль № 1), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 50,0 м2 та зазначена в викопіюванні з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину договору (далі - об'єкт оренди) (п. 1.1, п. 2.1 договору).

Судом встановлено, що об'єкт оренди передано, а відповідачем отримано 18 вересня 2012 року, що підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна від 18.09.2012 № б/н, засвідчена копія якого міститься у матеріалах справи.

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 18 вересня 2012 року до 16 вересня 2015 року (п. 9.1 договору).

Згідно з п. 9.4 договору, договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з п. 9.7 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Предметом спору у даній справі є визнання продовженим (пролонгованим) договору від 18.09.2012 № 687.

Позов мотивований таким.

На думку позивача, відсутні підстави для відмови йому у продовженні дії договору, передбачених абзацом 11 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 12.4 Положень про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250, у зв'язку із чим позивачем 11 серпня 2015 року надіслано відповідачеві 1 лист від 11.08.2015 № 463, яким орендар звернувся із проханням продовжити термін дії договору та просив надати необхідні документи, необхідні для подальшого звернення до відповідача 2. З аналогічним проханням щодо пролонгації договору позивач звернувся до відповідача 2 (від 11.08.2015 № 10/Д). Засвідчені копії листів, доказів їх надсилання і отримання відповідачами містяться у матеріалах справи.

Як стверджує позивач, останній не отримав від відповідачів відповідей на вищевказані листи.

На думку позивача, договір є автоматично пролонгованим, зокрема, на термін до 14 вересня 2018 року, оскільки протягом одного місяця з дати закінчення договору жодних заяв про небажання продовжувати дію договору від відповідачів та Київської міської ради не надходило.

У той же час позивач посилається на лист відповідача 1 від 09.10.2015 № 407-НЗК, яким останній відмовив позивачеві на пролонгацію дії договору шляхом укладення додаткової угоди та вимагав від останнього звільнення об'єкта оренди, і підписання відповідного акту. При цьому позивач не бере до уваги лист від 09.10.2015 № 407-НЗК відповідача 1, оскільки, на його думку, відповідач 1 неповноважний розпоряджатися об'єктом оренди.

У з урахуванням вищенаведеного, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

По-перше.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічні положення містить стаття 764 Цивільного кодексу України та пункт 9.7 договору. Разом з тим, пункт 9.7 договору містить умову, що зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

З наведених норм права і умов договору слідує, що дія договору продовжується у разі відсутності заперечень сторін проти такої пролонгації протягом місяця після закінчення терміну договору, і така дія оформлюється додатковою угодою.

Судом встановлено, що листом від 17.07.2015 № 062/07/10-8010 відповідач 2 повідомляв позивача про те, що об'єкт оренди не відповідає вимогам Правил пожежної безпеки в метрополітенах, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 № 335, та про необхідність повернути об'єкт після закінчення встановленого строку дії договору.

Також 31 серпня 2015 року відповідачем 2 надіслано позивачеві лист від 31.08.2015 № 062/07/10-9628, у якому Департамент комунальної власності м. Києва послався на зміст попереднього листа від 17.07.2015 № 062/07/10-8010 та зазначив, що ПП «ВОСТОК-1» необхідно 17 вересня 2015 року звільнити орендоване приміщення та передати його по акту приймання-передачі відповідачеві 1. Лист від 08.10.2015 № 062/07/10/11271, який містить аналогічний зміст, було надіслано відповідачем 2 позивачеві 08 жовтня 2015 року. Засвідчені копії вказаних листів та докази їх надсилання містяться у матеріалах справи.

Крім того, судом встановлено, що 18 вересня 2015 року відповідачем 1 було надіслано позивачеві лист від 17 вересня 2015 року № 623-НДД, яким КП «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН» повідомив ПП «ВОСТОК-1» про те, що 16 вересня 2015 року закінчився строк дії договору і продовжуватися він не буде, оскільки відповідно до висновків Служби воєнізованої охорони КП «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН» об'єкт оренди не відповідає вимогам Правил пожежної безпеки в метрополітенах, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 № 335. Також у вказаному листі відповідачем 1 викладено вимогу про повернення відповідачеві 1 об'єкта оренди. Засвідчені копії вказаного листа та доказів його надсилання містяться у матеріалах справи.

З наведеного слідує, що до закінчення строку дії договору, так і після, в межах місячного строку з дати закінчення дії договору, і Департамент комунальної власності м. Києва, як орендодавець, і КП «КИЇВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН», як балансоутримувач, повідомили ПП «ВОСТОК-1», як орендаря, про припинення дії договору у встановлений строк та необхідність повернути об'єкт оренди за відповідним актом. Як наслідок, додаткова угода про продовження строку дії спірного договору сторонами не укладалася, обов'язковість якої встановлена пунктом 9.7 договору.

Таким чином, твердження позивача щодо неотримання ним повідомлень про небажання продовжувати дію договору спростовується встановленими судом вище фактичними обставинами, які підтверджуються матеріалами даної справи.

Отже, в силу наведених обставин справи договір не є таким, що продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

По-друге.

Позивач посилається на відсутність підстав для відмови позивачеві у продовженні договору на наступний термін, передбачених п. 12.4 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250.

З приводу наведеного суд відзначає, що позивач помилково посилається на вказані Положення, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин (16 вересня 2015 року - останній день строку дії договору) вже діяло Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке є Додатком 1 до рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280.

Крім того, суд дійшов висновку, що такі обґрунтування позивача свідчать про помилкове ототожнення ним правового інституту пролонгації договору оренди державного чи комунального майна (продовження договору на той же строк та на тих самих умовах), закріпленого ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря (ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»), та внесення змін до істотних умов договору оренди, реалізація якого в разі незгоди орендодавця може бути предметом спору в господарському суді.

По-третє.

Вимога про визнання договору продовженим (пролонгованим) є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14.01.2002 у справі за позовом АТ «Сантехмонтаж-60» до Малого приватного підприємства «Фірма "Барвінок», АТ «Компанія «Капітал» та АТ «Барвінок» про визнання неукладеним договору купівлі-продажу і визнання недійсними договорів.

Спір про визнання договору продовженим не є спором про наявність чи відсутність цивільного права, а заявлена позовна вимога не є позовом про визнання, у зв'язку з чим не може бути предметом спору та розглядатися самостійно.

Отже, предмет позову про визнання договору оренди продовженим не відповідає способам захисту права, передбаченим законом. Зокрема, такий спосіб захисту не міститься в переліках способів захисту права, визначених ст. 16 ЦК України та статтею 20 ГК України. З матеріалів справи також не вбачається встановлення такого способу захисту прав орендаря у договорі, укладеному між сторонами.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на все викладене в сукупності, позов ПП «ВОСТОК-1» є таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами, визначеними ч. 5 ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову приватного підприємства «ВОСТОК-1» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01 лютого 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань