РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/29497/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор»

до Аграрного фонду

про стягнення 20 836,20 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники сторін:

від позивача: Минець В.І.

від відповідача: Делявська Г.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор» (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Аграрного фонду (відповідача) про стягнення 20 836,20 грн., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.11.2015 р. за даним позовом порушено провадження у справі № 910/29497/15 та призначено розгляд справи на 16.12.2015 р., зобов'язано сторін надати суду певні документи та пояснення.

15.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву; від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.12.2015 р. подав суду клопотання про доручення документів до матеріалів справи та заявив клопотання про витребування у позивача додаткових доказів у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 16.12.2015 р. заперечив проти задоволення клопотання відповідача.

Дослідивши матеріали справи, керуючись ст. 77 ГПК України, господарський суд оголосив перерву в судовому засіданні 16.12.2015 р. до 18.01.2016 р. о 12:50 год. для витребування у позивача додаткових доказів, зокрема, документально підтверджених пояснень щодо встановлених розбіжностей між вагою зерна, що знаходиться на зберіганні, зазначеною в складській квитанції та розрахунках наданих послуг зберігання.

18.01.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли документи на виконання вимог суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.01.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 18.01.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор» (надалі - зерновий склад) та Аграрним фондом (надалі - поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 р. (надалі - договір).

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором зберігання.

У відповідності до частин 1 статті 957 Цивільного кодексу України, за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Згідно з п. 1.1. договору, поклажодавець за умовами цього договору зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (надалі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначена по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі,зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Вимоги до якості зерна визначені сторонами в розділі 2 даного договору.

Відповідно до п. 3.1.1. договору, зерновий склад зобов'язаний прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск поклажедавцеві всієї кількості зерна, що фактично зберігається на день відпуску. Нестача в межах покращення якості по вологості - не більше 0,5 %, смітній домішці - не більше 0,2 %, а також природних втрат в залежності від терміну зберігання списується за рахунок поклажодавця.

Згідно з п. 3.1.5. договору, зерновий склад зобов'язаний видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання. У разі видачі простого або подвійного складського свідоцтва, зерновий склад здійснює страхування зерна від ризиків випадкової загибелі, знищення, нестачі, пошкодження та втрат за дорученням і за рахунок коштів поклажодавця.

За умовами п. 3.1.6. договору, зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, визначеного в договорі.

Пунктом 3.3.1. договору визначено, що поклажодавець зобов'язаний забезпечити доставку зерна за власний рахунок.

Пунктом 3.3.2. договору встановлено, що поклажодавець зобов'язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку, визначеному підпунктом 3.1.4. цього договору.

У відповідності до п. 4.1. договору, розрахунки відшкодування витрат, по зберіганню проводяться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість. Відшкодування витрат по зберіганню зернового складу здійснюється поклажодавцем за рахунок бюджетних коштів.

Граничний розмір відшкодування витрат по зберіганню зерна, придбаного за кошти державного бюджету, встановлюється відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» (п. п. 4.2. договору).

Розмір відшкодування витрат: за зберігання тонни зерна за 30 календарних днів - 17,50 грн., в т.ч. з ПДВ (п. 4.3. договору).

Поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підстав актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання в строк до ---200--- року (п. 4.4. договору).

Ціна договору становить 259 723,00 грн. (п. 4.7. договору).

Згідно з п. 6.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з законодавством.

За умовами п. 7.1. договору, строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажожавцем.

Відповідно до п. 7.2. договору, зберігання зерна понад строк, встановлений цим договором, можливе тільки за взаємною домовленістю сторін шляхом укладення додаткового договору.

Зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно, придбане за кошти державного бюджету, до пред'явлення поклажодавцем вимоги про його повернення (п. 7.3. договору).

Згідно з п. 8.1. договору в редакції додаткового договору від 31.12.2014 р. , договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі. Дія цього договору розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2011 р.

Позивач пояснив суду, що при укладенні договору, строк оплати послуг зернового складу був не визначений, у зв'язку з чим, керуючись ст. 530 ЦК України, 23.10.2015 р. ТОВ «Гутянський елеватор» цінним листом направив на адресу Аграрного фонду вимогу (вих. № 23-10/2/юр від 23.10.2015 р.) з проханням оплатити послуги за договором. Крім того, було направлено акти виконаних робіт за період з 01.04.2015 р. до 30.04.2015 р. на суму 3 472,70 грн., за період з 01.05.2015 р. до 31.05.2015 р. на суму 3 472,70 грн., за період з 01.06.2015 р. до 30.06.2015 р. на суму 3 472,70 грн., за період з 01.07.2016 р. до 31.07.2015 р. на суму 3 472,70 грн., за період з 01.08.2015 р. до 31.08.2015 р. на суму 3 472,70 грн., за період з 01.09.2015 р. до 30.09.2015 р. на суму 3 472,70 грн. та відповідними рахунками на оплату.

Однак, станом на день пред'явлення позову до суду, Аграрний фонд вимогу не виконав, заборгованість за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 р. в сумі 20 836,20 грн. не сплатив. Крім того, відповідач не підписав та не повернув позивачу примірники оригіналів актів виконаних робіт.

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор» (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Аграрного фонду (відповідача) про стягнення 20 836,20 грн., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 953 ЦК України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідач надав суду пояснення, в яких визнав, що позивач зберігає належне відповідачу зерно, однак плата за зберігання не здійснена.

Заперечення відповідача щодо обсягу зерна, яке перебуває на зберіганні, не береться судом до уваги, так як дана обставина не впливає на вирішення спору по суті, оскільки надані позивачем 18.01.2016 р. документи повністю обґрунтовують вірність розрахунків позивача щодо заборгованості відповідача за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 р.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача за щодо стягнення 20 836,20 грн. заборгованості, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор» до Аграрного фонду про стягнення 20 836,20 грн. заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, пов'язані з розглядом первісного позову, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор» (36029, м. Полтава, площа Павленківська, 24, ) 20 836 (двадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 20 коп. заборгованості та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 25.01.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина