ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р.Справа № 916/4068/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників учасників провадження у справі про банкрутство:

від ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за довіреністю;

від ТОВ „АГРОТРЕЙД-ЮГ" - Котелевський Є.С. за довіреністю.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство у судове засідання не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р.

по справі №916/4068/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „АГРОТРЕЙД-ЮГ"

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Промінь"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.10.2015 р. порушено провадження у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю „АГРОТРЕЙД-ЮГ" (далі - ТОВ „АГРОТРЕЙД-ЮГ") про визнання банкрутом сільськогосподарського виробничого кооперативу „Промінь" (далі - СВК „Промінь"); визнано грошові вимоги ТОВ „АГРОТРЕЙД-ЮГ" до СВК „Промінь" у сумі 956 166, 44 грн., в решті залишено без розгляду; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Ратушного А.І., тощо.

20.10.2015 р. здійснено офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство СВК „Промінь" на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет за №24053.

16.11.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання грошових вимог до СВК „Промінь" у сумі 200 000 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р. (суддя Грабован Л.І.) визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до СВК „Промінь" в сумі 200 000 грн. із задоволенням у четверту чергу.

У мотивах прийнятої ухвали, суд першої інстанції посилаючись на приписи ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначив, що грошові вимоги ОСОБА_1 виникли до порушення провадження у справі про банкрутство (тобто, до 19.10.2015 р.) та є конкурсними вимогами, документально підтверджені та обґрунтовані, а тому судом визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до СВК „Промінь" в сумі 200 000 грн.

Щодо прохання заявника про включення його вимог до другої черги вимог кредиторів, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 25, ч. 2 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 1195 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 22, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", ч. 1 ст. 9 Закону України „Про охорону праці", ч. 3, 4, 5№ Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров'ю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 р. №765 зазначив, що у другу чергу, у яку заявник просить включити свої вимоги, задовольняються вимоги та зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто, вказана черговість передбачає задоволення відповідних вимог Фонду соціального страхування України виключно в ліквідаційній процедурі.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області по справі №511/411/15-ц від 13.05.2015 р., яке є преюдиційним у даній справі, відповідно до положень ч. 3 ст. 35 ГПК України, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок приховування керівником СВК „Промінь" нещасного випадку, розслідування нещасного випадку, який трапився з ОСОБА_1 при виконанні ним трудових обов'язків не проводилося, відповідного акту складено не було, МСЕК не встановлено відсоткову втрату професійної працездатності ОСОБА_1, а лише визначено групу інвалідності за загальним захворюванням. При цьому суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач не набув права на виплати, що здійснюються внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме втраченого заробітку (доходу) та одноразової допомоги, оскільки в судовому засіданні не встановлено саме факту нещасного випадку на виробництві.

Як зазначає суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, вимоги конкурсних кредиторів, щодо яких не визначено окремої черги задоволення включаються в четверту чергу відповідно до ст. 45 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому, враховуючи те, що відповідно до вказаного рішення суду на користь заявника стягнуто моральну шкоду, завдану у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, та включення такої вимоги до другої черги вимог кредиторів ст. 45 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачено, з врахуванням положень цієї статті, вимоги ОСОБА_1 включаються до четвертої черги задоволення.

Не погоджуючись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_1 з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р. у справі №916/4068/15 про розгляд вимог кредитора та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала прийнята з недотриманням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з наступних підстав.

Апелянт зазначає, що в лютому 2015 року він звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до боржника про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15.04.2008 р. по 27.07.2009 р. він перебував з боржником у трудових відносинах на посаді різноробочого. 04.06.2008 р. директор СВК «Промінь» наказав йому здійснити перекриття частини даху вівчарні, який істотно протікав. Наказ про ремонт крівлі вівчарні було видано увечері, після робочого часу. Оскільки потреба у перекритті даху була терміновою, він почав ремонтувати його одразу після надходження відповідного наказу. У результаті виконання цього наказу, він злетів з даху і впав на долівку біля самої будівлі. В Роздільнянській центральній районній лікарні йому було надано першу медичну допомогу. Після цього його було направлено до Одеської обласної клінічної лікарні (ортопедо-травмологічне відділення), де було здійснено необхідну операцію (первинну хімічну обробку рани, фіксацію перелому шпицями і накладення швів). Оскільки через відкритий перелом він відчував сильний біль і сильні фізичні страждання, йому були проведені протишокові заходи.

Як зазначає апелянт, вказаний перелом завдав значної шкоди його здоров'ю, повне відновлення втраченого здоров'я - неможливе. Після одужання, 07.10.2008 р. його було направлено на обслідування до Медико-соціальної експертної комісії і було встановлено третю групу інвалідності. Керівник СВК «Промінь» Келлер Г.В. запевняв, що дана травма не може рахуватися як ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків та обіцяв відшкодувати шкоду у розмірі 200 000 грн., однак розрахунку здійснено не було.

Апелянт зазначає, що 13 травня 2015 р. Роздільнянський районний суд Одеської області виніс рішення, в якому зобов'язав стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Промінь» на користь скаржника моральну шкоду 200 000 грн. Згідно з листом Відділу виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області №13017 від 01.12.15 р., грошові стягнення з СВК «Промінь» на користь апелянта не проводились.

Як зазначає скаржник, дізнавшись про порушення провадження у справі про визнання боржника банкрутом, він звернувся до господарського суду з заявою про визнання кредитором у справі №916/4068/15, просив визнати грошові вимоги із задоволенням у другу чергу, керуючись п.п.2 пі ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в якому зазначається, що у другу чергу задовольняються вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі (однак не виключно) до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників).

В апеляційній скарзі скаржник наголошує, що ухвалою від 02.12.15 р. суд вказав, що враховуючи те, що відповідно до вказаного рішення суду на користь заявника стягнуто моральну шкоду, завдану у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, та включення такої вимоги до другої черги вимог кредиторів ст. 45 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачено, з врахуванням положень цієї статті, вимоги ОСОБА_1 включаються до четвертої черги задоволення. На обґрунтування ухвали, суд посилається на те, що моральна шкода не підпадає під категорію шкоди, яка визначена ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом», а саме: «у другу чергу задовольняються вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів», обґрунтовуючи це тим, що «вказана черговість передбачає задоволення відповідних вимог Фонду соціального страхування України виключно в ліквідаційній процедурі».

Проте, апелянт зауважує, що відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області по справі №511/411/15-ц від 13.05.2015 р., яке є преюдиційним у справі №916/4068/15 відповідно до положень ч.3 ст.35 ГПК України, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок приховування керівником СВК «Промінь» нещасного випадку, розслідування нещасного випадку, який трапився з ОСОБА_1 при виконанні ним трудових обов'язків не проводилося, відповідного акту складено не було, МСЕК не встановлено відсоткову втрату професійної працездатності, а лише визначено групу інвалідності за загальним захворюванням. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач не набув права на виплати, що здійснюються внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме втраченого заробітку (доходу) та одноразової допомоги, оскільки в судовому засіданні не встановлено саме факту нещасного випадку на виробництві. Через не проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, апелянт втратив право на матеріальні виплати, що гарантовані йому державою, а через негативний для ОСОБА_1 зміст оскаржуваної ухвали суду, був залишений без останньої надії отримати хоч якесь відшкодування за завданий біль та страждання. Страждання і шок під час отримання відкритого перелому, відсутність коштів на нормальне лікування стали наслідком порушення нормального ритму життя, неможливим стала робота по господарству (що є необхідним елементом життя сім'ї постраждалого). Апелянт є інвалідом третьої групи, втрата його здоров'я є неповоротною, не відновлювальною.

Посилаючись на приписи ч.1 ст. 4, ч.ч. 1,2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» апелянт зазначає, що у відповідності до вищенаведених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», підлягають відшкодуванню лише матеріальна шкода, завдана життю чи здоров'ю потерпілого, однак, при винесення ухвали від 02.12.15 р. суд не взяв до уваги те, що відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Як зазначає скаржник, єдина стаття чинного Кодексу законів про працю України, яка стосується відшкодування моральної шкоди (ст. 237-1), вказує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Апелянт, посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. №4 зазначає, що в будь-якому випадку відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, а не на Фонд соціального страхування, тому виключати можливість віднесення вимог апелянта до другої черги мотивуючи це тим, що вказана черговість передбачає задоволення вимог тільки Фонду соціального страхування України було б недоречно. Оскільки шкоду нанесено саме апелянту, грошові кошти в будь-якому випадку та при будь-якому способі в кінцевому результаті буду відшкодовані саме постраждалому.

Скаржник наголошує, що п.п.2 п.1 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у другу чергу задовольняються вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі (не виключно) до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто, норма не містить категоричної вказівки, а полягає в диспозитивному характері та можливості обрання різних дозволених варіантів поведінки.

За твердженням апелянта, віднісши його до четвертої черги конкурсних кредиторів, суд трактував поняття шкоди тільки зі сторони матеріальних збитків, які міг понести потерпілий не взявши до уваги те, що шкодою є також будь-яке знецінення особистого (немайнового) блага, що охороняється державою. Апелянт наголошує, що ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» прямо не передбачає таку вимогу, як стягнення моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, оскільки поняття «шкоди» використовується як загальне, яке може включати в себе шкоду як майнового, так і немайнового (моральну) характеру.

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що його грошові вимоги повинні бути задоволені у другу чергу, оскільки факт моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків встановлений, грошові кошти боржником не сплачені. Вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян повинні мати пріоритетне значення, оскільки встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2015 р., справу №916/4068/15 розподілено на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Лашина В.В., суддів Воронюка О.Л., Мирошниченка М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р. по справі №916/4068/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Лашина В.В., суддів Воронюка О.Л., Мирошниченка М.А.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №30 від 11.01.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням головуючого судді Лашина В.В., суддів Воронюка О.Л., Мирошниченка М.А. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2016 р. для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р. по справі №916/4068/15 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р. по справі №916/4068/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. відкладено розгляд апеляційної скарги на підставі п.1 ч.1 ст.77 ГПК України.

25.01.2016 р. Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ „АГРОТРЕЙД-ЮГ" в якому останнє просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р. по справі №916/4068/15 повністю, а ухвалу господарського суду Одеської області від 02.12.2015 р. у справі №916/4068/15 залишити без змін.

У судовому засіданні від 27.01.2016 р. представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на їх задоволенні.

Представник ТОВ „АГРОТРЕЙД-ЮГ" у судовому засіданні надав пояснення згідно з якими не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство у судове засідання не з'явились.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Одеської області від 11.12.2016 р. в апеляційній інстанції, передбачені ст. 102 ГПК України, судова колегія вважає, що неявка інших представників учасників провадження у справі про банкрутство, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, заслухавши представників учасників провадження у справі про банкрутство та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч.1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 7 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що кредитор це юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Грошове зобов'язання згідно з ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" це зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, 16 листопада 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області із заявою про визнання кредитором у справі про банкрутство СВК „Промінь". Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що СВК „Промінь" має заборгованість перед ним в сумі 200 000 грн., що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.05.2015 р. по справі №511/411/15-ц, відповідно до якого позовну заяву ОСОБА_1 до СВК „Промінь" про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків задоволено та стягнуто з СВК „Промінь" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Постановою ВДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції ВП №48780272 від 08.09.2015 р. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №511/411/15-ц від 28.07.2015 р.

Постановою ВДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції ВП №48780272 від 06.11.2015 р. зупинено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37, ст. 39 Закону України „Про виконавче провадження".

Відповідно до листа ВДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції №13017 від 01.12.2015 р. грошові стягнення з СВК „Промінь" на користь ОСОБА_1 не проводились.

Враховуючи наведене, колегія суддів відзначає, що грошові вимоги ОСОБА_1 виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, тобто, до 19.10.2015 р. та є конкурсними вимогами, документально підтверджені та обґрунтовані, а тому, судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до СВК „Промінь" в сумі 200 000 грн.

Щодо черговості задоволення вимог, яка встановлена ч. 1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та з якою не погоджується апелянт, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому, у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату судового збору; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство, введення процедури санації, визнання боржника банкрутом; витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута; витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з визнанням мирової угоди недійсною; вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому; вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією боржника або ліквідатора банкрута; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута; витрати Гарантійного фонду виконання зобов'язань за складськими документами на зерно, пов'язані з набуттям ним права регресної вимоги щодо зернового складу, - у розмірі всієї виплаченої ним суми відшкодування вартості зерна; у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників); у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом; у четверту чергу задовольняються: вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника; у п'яту чергу задовольняються: вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства; вимоги щодо виплати додаткової грошової винагороди керуючому санацією або ліквідатору у частині 5 відсотків обсягу стягнутих на користь боржника активів (повернення грошових коштів, майна, майнових прав), які на дату порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб; вимоги щодо виплати додаткової грошової винагороди керуючому санацією або ліквідатору у частині 3 відсотків обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів, які підлягають позачерговому задоволенню та віднесені до конкурсних згідно з цим Законом; у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Відповідно до 2 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Як вбачається із резолютивної частини рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.05.2015 р., яке було надано кредитором на підтвердження свої вимог до боржника, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено судом частково, стягнуто з СВК «ПРОМІНЬ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів відзначає, що у мотивах прийнятого рішення, Роздільнянський районний суд Одеської області зазначає, що в судовому засіданні встановлено, що внаслідок приховування керівником СВК „Промінь" нещасного випадку, розслідування нещасного випадку, який трапився з ОСОБА_1 при виконанні ним трудових обов'язків не проводилося, відповідного акту складено не було, МСЕК не встановлено відсоткову втрату професійної працездатності ОСОБА_1, а лише визначено групу інвалідності за загальним захворюванням. При цьому суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач не набув права на виплати, що здійснюються внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме втраченого заробітку (доходу) та одноразової допомоги, оскільки в судовому засіданні не встановлено саме факту нещасного випадку на виробництві.

Враховуючи те, що вищезазначеним рішенням завдання шкоди здоров'ю ОСОБА_1 з вини СВК «ПРОМІНЬ» не доведено, воно не може бути доказом того, що заявлені у справі про банкрутство вимоги ОСОБА_1 є вимогами із зобов'язань що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян.

До того ж п.2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Частинами 1 та 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що за підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

Також ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України „Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров'ю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 р. № 765, (далі - Порядок) здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, у тому числі застрахованих у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Частиною 4 Порядку передбачено, що до суми що підлягають капіталізації, включається заборгованість суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута з виплат, пов'язаних з його зобов'язаннями відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, а саме суми одноразової допомоги, щомісячних виплат втраченого заробітку, витрат по догляду за потерпілим та виплат за листками непрацездатності.

Відповідно до ч. 3 Порядку капіталізація платежів, передбачених підпунктами 1 - 5 пункту 2 цього Порядку, розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Згідно ч. 5№ Порядку у вимогах до суб'єкта підприємницької діяльності, щодо якого порушено справу про банкрутство, зазначається сума, визначена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації. Суми платежів, капіталізованих відповідно до зазначених вимог у процесі ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута, перераховуються ліквідатором (арбітражним керуючим) робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, у якому суб'єкт підприємницької діяльності перебуває на обліку.

Крім того, ч. 2 Порядку передбачений перелік витрат, платежі по яким підлягають капіталізації для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, а саме щомісячні виплати втраченого заробітку, витрати по догляду за потерпілим відповідно до медичного висновку, витрати на придбання інвалідами або Фондом спеціальних засобів пересування, запасних частин до них, а також витрати на придбання палива, ремонт і технічне обслуговування транспортних засобів, витрати на оздоровлення - з розрахунку середньої вартості санаторно-курортної путівки, витрати на пенсійне забезпечення, витрати на професійну переорієнтацію, професійне навчання або перекваліфікацію потерпілого за індивідуальною програмою реабілітації інваліда (якщо з часу встановлення інвалідності минуло не більше одного року, одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Таким чином, вимоги, які повинні задовольнятись за п.2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у другу чергу - мають підлягати саме капіталізації у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

А отже, заявлені вимоги ОСОБА_1 на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.05.2015 р. щодо стягнення з СВК «ПРОМІНЬ» моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. не підлягають задоволенню у другу чергу вимог кредиторів, у зв'язку із чим суд першої інстанції правомірно визначив черговість вимог ОСОБА_1 з віднесенням останніх до вимог четвертої черги.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою, та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 02.12.2015 року у справі №916/4068/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 01.02.2016 р.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Мишкіна М.А.