ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016р. Справа№ 914/4132/15

За позовом: Публічного акціонерного товариста Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів,

про стягнення 1 134 431,20 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Кубара А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2

На розгляд господарського суду Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України подано позов до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про стягнення 1 134 431,20 грн.

Ухвалою суду від 03.12.2015 р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 22.12.2015 р. Розгляд справи відкладався на 26.01.2016 р. У судовому засіданні 26.01.2016р. оголошувалася перерва до 02.02.2016р.

У судове засідання 02.02.2016р. представник позивача зявився, заявлені позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору №125/14-ПР купівлі-продажу природного газу вчасно не оплачував вартість поставленого природного газу, тому позивачем нараховано відповідачу 263 361,02 грн. пені, 23 107,04 грн. 7% штрафу, 819 935,03 грн. інфляційних втрат та 28 028,11 грн. 3% річних.

У судовому засіданні 02.02.2016 р. представник відповідача частково заперечив проти позову. Зокрема, зазначив, що позивачем було здійснено нарахування пені та 3% річних без урахування сплачених відповідачем сум безпосередньо у день оплати, тому просить відмовити у їх стягненні в цій частині. Заперечив щодо нарахованої суми інфляційних втрат, оскільки в деяких визначених позивачем періодах нарахування прострочення було тільки декілька днів. Додатково просив зменшити суми нарахованих штрафних санкцій (пені та штрафу), оскільки підприємство знаходиться у важкому фінансовому становищі, а у звязку з поновленням багатьох виконавчих проваджень виконавчою службою арештовано всі банківські рахунки відповідача, винесено постанови про арешт майна та заборону його відчуження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

23.12.2013 р. між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України та Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго укладено договір №125/14-ПР купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1 якого продавець (позивач у справі) зобовязується передати у власність покупцю (відповідачу у справі) у 2014 р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору термін поставки газу з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. обсягом 22 055,00 тис.куб.м.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ з врахуванням транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

· Оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

· Оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк дії договору сторони погодили в п.11 до 31.12.2014 р., а в частині розрахунків до їх повного виконання.

Протягом дії договору до нього вносилися зміни у п.5.2 ст. 5 «Ціна газу».

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, що підтверджується:

· Актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 р. на загальну суму 5 406 494,75 грн.;

· Актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 р. на загальну суму 3 587 200,86 грн.;

· Актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 р. на загальну суму 435 255,97 грн.;

· Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 р. на загальну суму 9 828 927,02 грн.;

· Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 р. на загальну суму 16 360 758,00 грн.;

Перелічені вище Акти підписані позивачем та відповідачем без зауважень.

За порушення строків здійснення оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню, штраф, відсотки річних та інфляційні втрати.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами у справі виникли зобовязання з приводу поставки товару на підставі договору купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму(ч.1 ст. 655 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності з частиною першою статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Строк оплати поставленого газу сторони погодили у п.6.1 договору - остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи та визнається сторонами, товар відповідачу поставлений позивачем, проте вартість поставленого товару відповідачем оплачена не вчасно.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 819 935,03 грн. інфляційних втрат та 28 028,11 грн. 3% річних.

Суд, здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат та 3% річних, звертає увагу позивача, що ним допущено помилки при проведенні розрахунків зазначених сум. Зокрема, суд зазначає, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) ( п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. №14). Тому за квітень 2014р. (нараховано 46 720,80 грн.), червень 2014р. (нараховано 3 388,80 грн.), жовтень 2014р. (нараховано 8 269,86 грн.) та листопад 2014р. (294 867,81 грн.) позивачем неправомірно проведено нарахування інфляційних втрат, оскільки станом на останній день зазначених місяців 2014р. була відсутня заборгованість, а прострочення оплати було тільки 1-3 дні. Також суд звертає увагу позивача, що 14.12.2014р. був вихідним днем, тому останній день проплати в силу положень ч.5 ст.254 ЦК України є 15.12.2014р. Таким чином до стягнення з відповідача підлягає 394 943,12 грн. інфляційних втрат.

Щодо нарахування 3% річних, то суд погоджується із розрахунком, поданим позивачем, який правомірно включав день оплати заборгованості у день нарахування, адже згідно ч.4 ст. 232 ГК України відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

На підставі п.7.2 договору позивачем нараховано відповідачу 263 361,02 грн. пені та 23 107,04 грн. 7% штрафу за порушення строків оплати поставленої продукції.

Суд погоджується із запереченням відповідача щодо неправомірності включення позивачем в розрахунок пені днів фактичної сплати суми боргу, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені (п.1.9 згаданої вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14). Крім того, як уже зазначалося вище, за зобовязаннями грудня 2014р. позивач включив у розрахунок вихідний день 14.12.2014р. Здійснивши перерахунок суми пені, суд встановив, що правомірною до стягнення є 205 450,86 грн. пені.

Відповідач просить зменшити розмір пені та штрафу, обґрунтовуючи свою позицію важким матеріальним становищем підприємства. Позивач проти задоволення такого клопотання заперечив, зазначивши, що його фінансовий стан також складний.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (п. 1 ст. 233 ГК України).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховуючи інтереси обох сторін. Також суд враховує те, що прострочення платежів було не значне, до моменту подачі позову відповідач у повному обсязі розрахувався за одержаний природний газ. Тому суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 40% до 123 270,52 грн. та штрафу на 40% до 13 864,22 грн.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру підставно заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82- 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м. Львів, вул. Апостола Данила, буд.1, ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариста Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний ) 123 270,52 грн. пені, 13 864,22 грн. штрафу, 394 943,12 грн. інфляційних втрат, 28 028,11 грн. 3% річних та 9 772,94 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Суддя Яворський Б.І.