РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/30645/15

За позовомКомунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"
до Святошинської районної організації партії "Реформи і Порядок"
простягнення 78 820,21 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Цимбаліст В.В. - представник за довіреністю № 155/1/03-100 від 12.01.2016;
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 20.01.16. в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Святошинської районної організації партії «Реформи і порядок» про стягнення 78 820 грн. 21 коп. заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем систематично не сплачуються платежі за фактичне користування приміщенням, після закінчення строку дії договору оренди № 41 від 23.03.10, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за період з 05.02.14 р. по 09.07.15 р. у розмірі 78 820,21 грн., з яких 56 712,10 грн. заборгованості з орендної плати, 20142,69 грн. інфляційних втрат та 1965,42 грн. - 3 % річних.

Ухвалою суду від 04.12.15 порушено провадження у справі № 910/30645/15 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 20.01.16.

23.12.2016 через канцелярію суду позивачем подано документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

У судове засідання, призначене на 20.01.2016, з'явився представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2015 було надіслано на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та у відомостях з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України - 03148 м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, отже відповідач не реалізував своє процесуальне право на участь в судовому засіданні господарського суду.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

23 березня 2010 р. між Комунальним підприємством "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (орендодавець) та Святошинською районною організацією партії «Реформи і порядок» (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 41 (далі - договір). Відповідно до п.1.2 договору орендодавець на підставі розпорядження голови Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 135 від 12.02.2010 та ордеру № 62 від 22.03.2010 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Гната юри, 9 загальною площею 61,4 кв.м. для використання під розміщення органу управління районним осередком партії.

Згідно з п.2.4 договору у разі припинення дії цього договору приміщення вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата розраховується відповідно до Методики та базових орендних ставок, затверджених рішенням Святошинської районної у м. Києві ради № 41 від 31.10.2006 і складає 2005,83 грн. (без ПДВ) за перший місяць оренди відповідно до розрахунку орендної плати (згідно додатку № 1 до даного договору).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно, не пізніше 20 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції на рахунок орендодавця, зазначений в п.1.1 даного договору..

Пунктом 4.2. договору оренди передбачено обов'язок орендаря вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Згідно з п. 3.9 договору у випадку закінчення терміну дії цього договору орендна плата та інші платежі сплачуються орендарем по день фактичної здачі орендованого приміщення згідно Акту прийому-передачі.

Цей Договір діє з 23 березня 2010 року до 22 березня 2012 року (п. 9.1. Договору).

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України, основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації - виконавчого органу Київської міської ради від 10.12.2010р. № 1112 "Про питання організації управління в місті Києві» нежитлове приміщення в будинку № 9 по вул. Гната Юри у м. Києві закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація". Вказаний будинок був переданий на баланс позивача за актом приймання-передачі основних засобів від 01.02.2012.

Таким чином, до позивача з 01.02.2012 перейшло право господарського відання нежилими приміщеннями в буд. № 9 на вул. Гната Юри в м. Києві.

Статтею 23 закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що в разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника. Статтею 770 ЦК України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до Положення про оренду майна територіальної громади м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.11 № 34/6250, орендодавцем такого майна виступає Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради нині - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу КМР. Згідно з п. 6.3 даного Положення отримувачами орендної плати є підприємства-балансоутримувачі.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що з 01.02.2012 року орендар був зобов'язаний сплачувати оренду плату за договором оренди № 41 від 23.03.2010 на рахунок Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (позивача), про що відповідач був повідомлений листом позивача від 17.02.2012 вих. № 155/1/05-700.

Затвердженням позивача, після закінчення строку дії договору оренди № 41 від 23.03.2010 відповідач продовжував використовувати вказане нежиле приміщення без правових підстав, без договору оренди, не сплачуючи платежів за фактичне користування.

Пунктом 3.9. договору передбачено, що у випадку закінчення терміну дії цього договору орендна плата та інші платежі сплачуються орендарем по день фактичної здачі орендованого приміщення згідно Акту прийому-передачі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач належним чином не виконав зобов'язання щодо сплати коштів за фактичне користування орендованим приміщенням після закінчення договору оренди, внаслідок чого у відповідача станом на момент розгляду справи виникла заборгованість за період з 05.02.14 по 09.07.15 у розмірі 56 712,10 грн.

Факт наявності заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою заборгованості про нарахування і надходження плати за користування нежилим приміщенням Святошинською районною організацією партії «Реформи і порядок» та актом звіряння розрахунків між сторонами станом на 15.12.2015, що надані позивачем.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, спірні правовідносини має бути врегульовано з урахуванням положень статті 627, 629, частини третьої статті 653 та частини другої статті 795 ЦК України та пункту 3.9 договору оренди.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.11.12 № 12/75-2167-33/75-4/180.

На підставі доказів, що забезпечені позивачем, суд прийшов до висновку відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасності та повноти здійснення орендних платежів за час фактичного користування нежилими приміщеннями.

Факт наявності заборгованості зі сплати орендних платежів відповідачем не спростовано, доказів сплати вказаних платежів відповідачем суду не надано.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 20 142,69 грн. інфляційних втрат, що нараховані за період з лютого 2014 по жовтень 2015 в сумі 20 142,69 грн. та 3 % річних в розмірі 1965,42 грн., що нараховані за порушення грошового зобов'язання зі сплати ореднної плати.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Після перевірки розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, що нараховані на вказану заборгованість за період з 05.02.14 по 25.11.15, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є обґрунтованим та арифметично вірним, тому вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 1965 грн. 42 коп. та 20 142 грн. 69 коп. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з плати за фактичне користування приміщенням після закінчення договору оренди в сумі 56712,10 грн., 3 % річних в сумі 1965,42 грн. та 20142,69 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 75 ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Святошинської районної організації партії «Реформи і порядок» (03148 м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, ідентифікаційний код 25943561) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01034 м. Київ, вул. Володимирська, 51-а; ідентифікаційний код 03366500) 56 712 (п'ятдесят шість тисяч сімсот дванадцять) грн. 10 коп. заборгованості, 20 142 (двадцять тисяч сто сорок дві) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 1965 (одну тисячу дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 42 коп. - 3 % річних та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять ) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.2016

Суддя Пукшин Л.Г.