РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2016Справа №910/31351/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро»
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
прозобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що ним 12.06.2015 були подані відповідачу платіжні доручення № 2791 від 12.06.2015 на суму 20000 грн. 00 коп. та № 2792 від 12.06.2015 на суму 8000 грн. 00 коп., які залишились відповідачем невиконаними. Крім того, позивач зазначив, що 21.07.2015 він подав відповідачу платіжне доручення № 2801 від 21.07.2015 на суму 70000 грн. 00 коп., яке відповідач також не виконав. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд зобов'язати відповідача перерахувати грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» у розмірі 70000 грн. 00 коп. на рахунок позивача № 2000 у Публічному акціонерному банку «УкрСиббанк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31351/15; розгляд справи призначено на 22.01.2016.

15.01.2016 до відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд зобов'язати відповідача надати суду банківську виписку про наявність коштів на рахунку позивача № 01 станом на дату кожного поданого позивачем платіжного доручення (№ 2791 від 12.06.2015, № 2792 від 12.06.2015 та № 2801 від 21.07.2015).

Крім того, 15.01.2016 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 22.01.2016, без участі представника позивача.

18.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що платіжні доручення, подані позивачем, враховуючи положення п. 3.5. Глави 3 Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки; дата оформлення платіжного доручення не враховується) не були прийняті банком до виконання та, відповідно, були повернуті позивачу, у зв'язку з чим у відповідача відсутні підстави для їх виконання.

Крім того, відповідач зазначив, що постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно. При цьому, Постановою Правління Національтного банку України від 17.12.2015 № 898 відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та прийнято рішення про ліквідацію банку.

З огляду на вищевикладене відповідач зазначив, що позивач є кредитором банку, а чинним законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, відповідач зауважив, що позивач скористався своїм правом кредитора банку та 24.12.21015 подав кредиторську вимогу до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для отримання своїх грошових коштів, які містяться у відповідача (копія вказаної кредиторської вимоги долучено відповідачем до відзиву).

У судовому засіданні 22.01.2016, розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, суд відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

За змістом ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Вказане клопотання позивача не містить, зокрема, обґрунтування неможливості надання зазначених відомостей самостійно, тобто наявності обставин, що перешкоджають їх наданню.

Так, позивач зазначає, що не має можливості подати банківські виписки у зв'язку з тим, що відділення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», у якому обслуговувався позивач закрите, а програма «Клієнт-Банк» відключена відповідачем.

Однак, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про неможливість самостійно надати банківські виписки, зокрема, доказів звернення до відповідача з листом чи заявою про надання банківських виписок, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт наявності достатнього розміру грошових коштів на рахунку позивача станом на дату подання кожного платіжного доручення (№ 2791 від 12.06.2015, № 2792 від 12.06.2015 та № 2801 від 21.07.2015) для їх виконання.

Представник позивача у судове засідання 22.01.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 418. Крім того, 15.01.2016 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 22.01.2016, без участі представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання 22.01.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 426.

При цьому, суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 22.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» (клієнт) укладено Договір № 321/40938-11 на розрахунково-касове обслуговування, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 01 і (або) поточний (поточні) рахунок(и) в іноземній валюті № 02 у доларах США та № 01 у гривні та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів банку в порядку і на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1.1 Договору, банк має право використовувати грошові кошти на рахунках, гарантуючи при цьому право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами. За час користування банком грошовими коштами на рахунках нараховуються і виплачуються клієнту проценти на залишок коштів на рахунках за ставкою, визначеною чинними на момент нарахування процентів тарифами.

Банк має право визначати і контролювати напрями використання клієнтом грошових коштів на рахунку і встановлювати інші обмеження його права у випадках, передбачених чинним законодавством України (п. 3.1.3 Договору).

Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України (п. 3.2.1 Договору).

Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком та клієнтом (п. 3.3.2 Договору); здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 Договору); забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на рахунок (п. 3.3.4 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 27.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» (організація) укладено Договір еквайрингу № 040-Т/195, відповідно до умов якого банк здійснює технологічне, інформаційне та розрахункове обслуговування організації, а також виконує відшкодування організації грошових коштів за операції, що здійснюються з використанням платіжних карток на обладнанні, що надається банком організації.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 2791 від 12.06.2015 про зарахування на картки заробітної плати за 1 половину квітня 2014 року у розмірі 20000 грн. 00 коп.

Вказане платіжне доручення було подане позивачем електронними засобами зв'язку із проставленням електронного цифрового підпису позивача та було одержано банком 12.06.2015 (відповідно до відмітки про одержання банку на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 2791 від 12.06.2015 долучена позивачем до позовної заяви.

Крім того, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 2792 від 12.06.2015 (призначення платежу - нарахування на зарплату за квітень 2015 року) на суму 8000 грн. 00 коп.

Вказане платіжне доручення було подане позивачем електронними засобами зв'язку із проставленням електронного цифрового підпису позивача та було одержано банком 12.06.2015 (відповідно до відмітки про одержання банку на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 2792 від 12.06.2015 долучена позивачем до позовної заяви.

У позовній заяві позивач зазначив, що вказані платіжні доручення відповідачем виконані не були.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 2801 від 21.07.2015 на суму 70000 грн. 00 коп. (призначення платежу - ПДВ за червень 2015 року).

Вказане платіжне доручення було подане позивачем електронними засобами зв'язку із проставленням електронного цифрового підпису позивача та було одержано банком 21.07.2015 (відповідно до відмітки про одержання банку на вказаному платіжному дорученні).

Копія платіжного доручення № 2801 від 21.07.2015 долучена позивачем до позовної заяви.

У позовній заяві позивач зазначив, що вказане платіжне доручення відповідачем виконане також не були.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яку затверджено Постановою правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, визначено, що платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

У додатку № 8 до вказаної Інструкції наведено, що обов'язковим реквізитом платіжного доручення є дата складання. Зазначається дата складання розрахункового документа (реєстру, заяви про відкриття акредитива) наступним чином: число, місяць та рік цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР (за винятком розрахункових чеків) або число - цифрами ДД, місяць - словом, рік - цифрами РРРР.

Відповідно до п.2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті передбачено, що банк на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Відповідно до п. 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді.

Згідно з п. 2.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.

Відповідно до п. 11.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті під час здійснення розрахунків за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк" тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях. Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", визначаються договором між банком та клієнтом, але обов'язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суму цифрами; призначення платежу; електронний/і цифровий/і підпис/и; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі "Допоміжні реквізити". Відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Відповідно до п. 1.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт наявності на рахунку позивача достатнього розміру грошових коштів станом на дату подання кожного платіжного доручення для їх виконання.

При цьому, факт отримання від позивача вказаних платіжних доручень так само відповідачем не заперечувався у відзиві на позовну заяву. Однак у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вказані платіжні доручення були повернуті ним без виконання, враховуючи положення п. 3.5. Глави 3 Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки; дата оформлення платіжного доручення не враховується).

Так, банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується (п.3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яку затверджено Постановою № 22 від 21.01.2004 правління Національного банку України).

Тобто, у даному випадку законодавством обмежується саме строк прийняття банком платіжного інструменту до його виконання в залежності від дати складання платіжного доручення та дати його подання банку (не пізніше 30 календарних днів з дня оформлення), та жодним чином не визначається підстава для припинення зобов'язань банку, а саме, припинення обов'язку щодо виконання платіжного доручення клієнта зі спливом 30 календарних днів.

Як встановлено судом, платіжне доручення № 2791 від 12.06.2015 на суму 20000 грн. 00 коп. було прийнято до виконання відповідачем 12.06.2015 (в дату подання), що підтверджується відповідною відміткою про одержання банком вказаного платіжного доручення на ньому; платіжне доручення № 2792 від 12.06.2015 на суму 8000 грн. 00 коп. було прийнято до виконання відповідачем 12.06.2015 (в дату подання), що підтверджується відповідною відміткою про одержання банком вказаного платіжного доручення на ньому; платіжне доручення № 2801 від 21.07.2015 на суму 70000 грн. 00 коп. було прийнято до виконання відповідачем 21.07.2015 (в дату подання), що підтверджується відповідною відміткою про одержання банком вказаного платіжного доручення на ньому (копії платіжних доручень долучено позивачем до позовної заяви), що відповідає приписам п.3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний був виконати вказані платіжні доручення.

Однак, відповідач порушив свої зобов'язання за Договором № 321/40938-11 на розрахунково-касове обслуговування від 27.03.2013 та не виконав подані позивачем платіжні доручення № 2791 від 12.06.2015 на суму 20000 грн. 00 коп., № 2792 від 12.06.2015 на суму 8000 грн. 00 коп. та № 2801 від 21.07.2015 на суму 70000 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Тобто, станом на дату судового розгляду у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Частинами 1 та 3 статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються..

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється.

Відповідно до ч. 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Згідно з п. 3, ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5-4 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі Договору № 321/40938-11 на розрахунково-касове обслуговування від 27.03.2013 щодо виконання банком (відповідачем) зобов'язань з розрахунково-касового обслуговування позивача, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Частинами 1, 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Отже, в зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку. Так статтею 52 Закону встановлено, порядок черговості задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою цієї статті.

Таким чином, під час ліквідаційної процедури банку встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів банку, а тому задоволення судом майнової вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» у розмірі 70000 грн. 00 коп. на рахунок позивача № 2000 у Публічному акціонерному банку «УкрСиббанк» є порушенням передбаченого Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядку задоволення вимог кредиторів банку. Зазначеним законом не передбачено можливості задоволення вимоги окремого кредитора позачергово на підставі рішення суду.

Крім того, нормами статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що операції з відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, які дозволяється надавати виключно банку.

Даною нормою також встановлено, що надання банківських послуг має право здійснювати банк на підставі банківської ліцензії.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Суд зазначає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» у розмірі 70000 грн. 00 коп. на рахунок позивача № 2000 у Публічному акціонерному банку «УкрСиббанк» передбачає виконання Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» банківської операції (надання банківської послуги) з перерахуванням грошових коштів (з рахунку, відкритого клієнтом у банку, на інший рахунок клієнта), яку відповідач позбавлений можливості виконати у зв'язку з прийняттям постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит».

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Враховуючи те, що станом на момент розгляду даного спору Національним банком України у Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію, виконання операції з перерахування грошових коштів у розмірі 70000 грн. 00 коп. з рахунку 01 у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» на рахунок позивача № 2000 у Публічному акціонерному банку «УкрСиббанк» стало неможливим.

З огляду на викладене та враховуючи те, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним у правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, передбачено, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку черговості, передбаченої цим законом, та у зв'язку з відкликанням у відповідача банківської ліцензії, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» перерахувати грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» у розмірі 70000 грн. 00 коп. на рахунок позивача № 2000 у Публічному акціонерному банку «УкрСиббанк».

При цьому, судом встановлено, що позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» із кредиторською вимогою № 0091/15 від 24.12.2015, в якій просив визнати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Дніпро» кредитором банку у загальному розмірі 70668 грн. 86 коп.

Вказана кредиторська вимога отримана відповідачем 24.12.2015 (відповідно до вхідного реєстраційного штампу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит») та долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Суд зазначає, що у випадку неакцептування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб кредиторських вимог позивача, останній має право захистити свої права, зокрема, шляхом звернення до адміністративного суду, так як Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а отже, спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України (п. 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів").

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.01.2016

Суддя І.М. Отрош