КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2016 р. Справа№ 910/22897/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Пархомчук Р.І. (довіреність б/н від 01.12.2015)

від відповідача: Мірошніченко В.Г. (довіреність б/н від 02.06.2015)

від третьої особи-1: Гега В.В. ( за довіреністю б/ н від 14.01.2016)

від третьої особи-2: Годованюк О.В. (довіреність б/н від 05.12.2015)

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" та товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014

у справі № 910/22897/13 (суддя: Котков О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Парк"

2. командитного товариства "Д-Груп"

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання за позивачем право власності на : нежиле приміщення (літ. Р), загальною площею 4 242,4 кв.м., яке знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Смоленська, 31-33; нежилий будинок - корпус цеху №23, компресорну (літ. К, Е, Е'), загальною площею 495,70 кв. м. , які знаходяться за адресою : м. Київ, вул. Смоленська, 31-33.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2014р. по справі №910/22897/13 позовні вимоги задоволено частково: визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "Євромейл" право власності на нежиле приміщення (літ. Р), загальною площею 4 242,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, в іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач сплатив повну вартість предмету лізингу, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. Зважаючи на викладене та враховуючи, що строк дії договору лізингу був визначений до 15.08.2012 року задовольнив позовні вимоги в частині визнання за ТОВ «Євромейл» права власності на нежитлове приміщення (літ Р), загальною площею 4 242,4 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Київ, вул. Смоленська 31-33. В задоволені частини позовних вимог щодо визнання права власності на нежитловий будинок - корпус цеху № 23, компресорну (літ К,Е, Е-1) відмовив, оскільки, відповідно до умов договору лізингу позивач вищевказані нежитлові приміщення не отримував.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Євромейл" звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 по справі №910/22897/13, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким в цій частині позов задовольнити повністю та визнати за товариством з обмеженою відповідальністю "Євромейл" право власності на нежилий будинок - корпус цеху №23, компресорну (літ. К, Е, Е'), загальною площею 495,70 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33 . В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що нежиле приміщення (корпус №2) площею 4 242,4 м. кв. корпус цеху № 23 та компресорна загальною площею 495,7 м. кв. являються одним об'єктом, а саме корпусом №2, що є предметом договору фінансового лізингу та який повинен перейти у власність позивача.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ "Євромейл" в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що сплативши лізингові платежі в розмірі, передбаченому договором лізингу, ТОВ "Євромейл" лише здійснило оплату за користування предметом лізингу , а не вартість предмету лізингу. Зазначив також, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, які підтверджують право власності на спірні об'єкти нерухомого майна, застосований судом спосіб захисту порушеного права позивача в порядку ч.1 ст. 392 ЦК України не відповідає вимогам закону, оскільки, позивач не є власником об'єктів нерухомого майна.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2014 року було прийнято до провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс", призначено справу № 910/22897/13 до розгляду.

У подальшому розгляд справи декілька разів відкладався.

У судовому засіданні 21.01.2015, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено Київському Науково дослідному інституту судових експертиз, експерту з урахуванням експертної спеціальності, який має свідоцтва Міністерства юстиції України на проведення судових експертиз відповідного виду.

Ухвалою від 21.01.2015 було призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

23.11.2015 року через відділ документального забезпечення суду з експертної установи надійшов супровідний лист №2605/15-42 від 11.11.2015 року з висновком експертизи та матеріалами справи № 910/22897/13.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 поновлено апеляційне провадження у справі №910/22897/13, та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні 19.01.2016 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати частково, прийняти нове рішення яким задовольнити, позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати повністю, прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники третіх осіб 1 та 2, підтримали доводи апеляційної скарги відповідача, просили її задовольнити рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15 серпня 2000 року між командитним товариством "Д-Груп", яке є правонаступником Командитного товариства "Корпорація " ВЕДА", як Лізингодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євромейл", як Лізингоодержувачем, було укладено договір фінансового лізингу б/н (Договір лізингу) (т.1 а.с.11)

За умовами договору, Лізингодавць передає, а Лізингоодержувач отримує в платне користування нежиле приміщення, а саме - Корпус № 2, літера "Р", площею 4 705,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33.(п. 1.1. договору).

Пунктом 7.4 зазначеного договору передбачено, що в разі переходу права власності на корпус від лізингодавця до іншої особи, даний договір зберігає свою дію по відношенню до іншого власника. Право власності на корпус переходить до лізингоотримувача в момент підписання сторонами акта прийому-передачи корпусу. Лізінгодавець повинен передати корпус у власність лізингоотримувача на протязі 2-х робочих днів з моменту, обумовленого п.7.5.,п.7.6. Договору ( п.7.7. вищевказаного договору.)

При цьому, сторонами було визначено розрахунок місячної лізингової плати, яка визначалась виходячи з балансової вартості корпуса на 01.07.2000 року та дорівнювала 600 604,63 грн. (а.с. 16 том1), розмір місячної лізингової платі по договору фінансового лізингу від 15 серпня 2000 року визначався в сумі 2 700 грн., до яких входила в тому числі амортизація в розмірі 2 502,52 грн. (а.с. 15 том1)

На виконання умов договору лізингу, відповідно до акту прийому - передачі корпуса в фінансовий лізинг лізингодавцем було передано лізингоодержувачу визначений за договором об'єкт лізингу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33. (а.с.17 том 1)

Також, 31 жовтня 2002 року між лізингодавцем командитним товариством «Корпорація «Веда» та лізингоотримувачем «Євромейл» було укладено акти звірки взаєморозрахунків до договору фінансового лізингу від 15.08.2000 року, відповідно до якого лізингоотримувач перерахував лізингодавцю, згідно договору фінансового лізингу всі фінансові платежі в повному обсязі, а саме: повну вартість нерухомості, отриманої в фінансовий фізинг, згідно додатку № 2 до договору лізингу та повну вартість винагородження, згідно додатку №1, загальна сума платежів склала 629 041,75 грн. При цьому зазначено, що всі платежі виконані в повному обсязі , сторони претензій одна до одної не мають. (а.с. 18 том 1) .

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що командитне товариство "Д-Груп", є правонаступником командитного товариства «Корпорація «Веда» (лізінгодавець) відмовилось виконати умови договору лізингу, оскільки, внесло предмет лізингу до статутного фонду ТОВ "Бізнес парк" , який пізніше, отримавши свідоцтва про право власності на зазначене майно, продав його ТОВ «Техноторг -Плюс» .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач сплатив повну вартість предмету лізингу, відповідно до акту взаєморозрахунків, складеному між лізінгодавцем та лізингоотримувачем. Зазначив також, що строк дії договору був визначений до 15.08.2012 року, тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо визнання права власності на нежитловий будинок - корпус цеху №23, компресорну (літ. К, Е, E') зазначив, що ані умовами договору лізингу, ані актом прийому передачі майна зазначені житлові приміщення в лізинг не передавались.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 4 Прикінцевих положень ГК України встановлено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав та обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Згідно ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.

Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Перехід права власності на об'єкт лізингу до іншої особи не є підставою для розірвання договору лізингу.

Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Як вбачається з ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк ст. 759 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (зміщаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору ( ст.628 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачно, що у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов'язки лізингодавця за договором переходять до нового власника предмета лізингу.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності (ст.392 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи згідно актів передачі майна від 5 травня 1997 року (т.2 а.с.233-235) ВАТ "Веда" передало на баланс Командитного товариства "Веда-Лізінг" будівлю компресорної інв. № 16, будівлю корпусу № 2 (будівля металоконстр., будівля металоконстр. нова, будівля цеху хім. очистки, будівля загот. дільниці, будівля станції очистки) та будівлю корпусу № 23 інв. № 42, які знаходяться по вул. Смоленській 31-33 у м. Києві.

Площа будівлі компресорної та корпусу № 23 не визначалась.

Відповідно до свідоцтва про право власності, серія МК № 010001750, виданого 22 грудня 1998 року ( т.1 а.с.189), майновий комплекс в частині площею 8220, 500 кв.м., розташований у м. Києві по вул. Смоленській 31-33, належить на праві власності Командитному товариству «Веда-Лізінг», до складу комплексу входять 3 будівель та споруд, а саме: корпус № 5 (літера С); корпус № 2: будівля металоконструкцій, будівля металоконструкцій нова, будівля заготівельної дільниці, станція очистки (літера Р); корпус № 29 (літера Т) (додаток до свідоцтва серія МК № 010001750).

Як стверджує позивач, на будівлю компресорної і корпус № 23 свідоцтва про право власності окремо не оформлялись, вони входили до складу корпусу № 2 загальною площею 4 881 кв.м.

У 2000 році Командитне товариство «Веда-Лізінг» внесло до статутного фонду Командитного товариства «Корпорация «Веда» майно корпуса № 2 літера Р, який складається з: будівля металоконструкцій інв. № 3, будівлі металоконструкцій нової інв. № 4, будівлі хімічної очистки інв. № 15, будівлі заготівельної ділянки інв. № 34, станції очистки інв. № 16315, площею 4675,7 кв.м., згідно додатку № 1 до свідоцтва про право власності № 010001750 від 22 грудня 1998 року, та корпус цеху № 23 інв. № 42, загальною площею 219, 2 кв.м., розташовані у м. Києві по вул. Смоленській 31-33, що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі.

Згідно свідоцтва про право власності, серія НБ № 010004597, виданого 22 листопада 2001 року (т.1 а.с.165), нежилий будинок - виробнича будівля № 2 площею 4457, 500 кв.м., розташована у м. Києві по вул. Смоленські 31-33 належить Командитному товариству «Корпорація «Веда».

29 грудня 2002 року за актом прийому-передачі Командитне товариство «Корпорація «Веда», правонаступником якого є Командитне товариство «Д-Груп», внесло до статутного капіталу ТОВ «Бізнес Парк» (протокол № 1 від 5 листопада 2002 року) нежилий будинок - виробничу будівлю № 2 (крім приміщення підвалу № 1 площею 40,3 кв.м. та приміщень цоколю № 2 площею 42, 6 кв.м., № 3 площею 106, 0 кв.м., № 4 площею 26, 2 кв.м.); виробничу будівлю - корпус № 23 площею 219, 2 кв.м.; виробничу будівлю - компресорну площею 276, 00 кв.м., які знаходяться у місті Києві по вул. Смоленській 31-33.(т.1 а.с.21)

Згідно свідоцтва про право власності, виданого 20 лютого 2003 року, нежиле приміщення площею 4242, 40 кв.м., розташована у м. Києві по вул. Смоленські 31-33 належить ТОВ «Бізнес Парк» (т. 1 а.с.22).

11 березня 2011 року між ТОВ «Бізнес Парк» (продавець) та ТОВ «Техноторг-Плюс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу б/н, за яким продавець продав, а покупець придбав нежиле приміщення (літ. Р), загальною площею 4242, 4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ вул. Смоленська 31-33, та нежилий будинок - корпус цеху № 23, компресорну (літ К, Е, Е1), загальною площею 495, 70 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ вул. Смоленська 31-33 (а.с. 24-26 том 1).

Таким чином, станом на 11.03.2011р. вже ТОВ "Техноторг-Плюс", зважаючи на п. 7.4. Договору та ст. 10 Закону України "Про лізинг", став новим лізингодавцем за договором лізингу.

За умовами пунктів 7.5. та 7.6. договору, на наступний день після дати закінчення терміну дії Договору Корпус переходить у власність Лізингоодержувача. Корпус переходить у власність Лізингоодержувача до закінчення терміну дії Договору (але не раніше терміну, за який відбудеться амортизації 60% вартості Корпуса) в разі виплати Лізингоотримувачем його повної вартості.

Відповідно до акту взаєморозрахунків, складеного між КТ "Д-Груп" /Первісним лізингодавцем/ та ТОВ "Євромейл", станом на 31.10.2002р. позивач сплатив 629 041,75 грн. - повну вартість Корпусу (т.1 а.с.18). Сплата зазначених коштів на користь командитного товариства «Корпорация «Веда» підтверджується також платіжними дорученнями (а.с. 1 45 -158 том 1), відповідно до яких призначення платежу передплата за виконання послуг,згідно договору фінансового лізингу від 15.08.2000 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ТОВ «Технополіс-Плюс» про те, що сплата лізингових платежів за користування об'єктом лізингу не тотожна сплаті вартості об'єкта лізингу, оскільки, сторонами договору лізингу було визначено вартість корпусу переданого в фінансовий лізинг , що склала 600 604,63 грн., при цьому, позивач сплатив 629 041,75 грн., що є відповідно до акту звірки взаєморозрахунків від 31 жовтня 2002 року ( а.с.18) повною вартістю об'єкта нерухомості, отриманого в фінансовий лізинг.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку експертизи від №2605/15-42 від 11.11.2015 року, призначеної за ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21 січня 2015 року - об'єкт нерухомого майна , який належить на праві власності ТОВ «Техноторг-Плюс», а саме - нежиле приміщення (літ. Р), загальною площею 4242,4 кв.м, яке знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, та об'єкт нерухомості, який товариство з обмеженою відповідальністю - «Євромейл» отримав у користування за Договором фінансового лізингу від 15.08.2000 р. , укладеного між ТОВ «Євромейл» та командитним товариством «Корпорація «Веда», а саме : «нежитлове приміщення Корпус № 2, літера «Р», яке розташовано вздовж вул. Металістів за адресою м. Київ вул. Смоленська, 31-33, загальною площею 4705,0 кв.м. є одним і тим же об'єктом. Отже, безпідставним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що це є різні об'єкти нерухомого майна.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внесення 29.12.2002р. КТ "Д-Груп" до статутного фонду ТОВ "Бізнес парк" нежитлового будинку № 2, літера "Р", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33 та наступний продаж об'єкту за вказаною адресою площею 4 242,40 кв.м. за договорами купівлі продажу від 11.03.2011р. на користь нового власника ТОВ «Бізнес-парк» не припиняє дії договору фінансового лізингу від 15 серпня 2000 року та, відповідно до п.7.4, зазначений договір зберігає свою дію по відношенню до нового власника. Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на нежиле приміщення (літ. Р), загальною площею 4 242,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33 є обґрунтованими.

Щодо заяви ТОВ «Технополіс-Плюс» про застосування строків позовної давності, з посиланням на п. 7.6. договору фінансового лізингу та виходячи з того , що виплата лізингоотримувачем повної вартості об'єкта лізингу відбулась у 2002 році, колегія суддів зазначає на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права.

Згідно зі ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю 3 роки.

Як видно з матеріалів справи, а саме пункту 2.1 договору фінансового лізингу , договір вступає в силу з моменту передачі корпуса в лізинг і діє до 15 серпня 2012 року, про порушення свого права позивач дізнався лише в січні 2013 року, згідно листа № 1/21 від 21.01.2013р. (.а.с 20 том 1), отже, відсутні підстави для застосування положень п. 4 ст. 267 ЦК України. Окрім того, необґрунтованим є також посилання відповідача на п. 7.6 договору лізингу про те, що корпус переходить у власність лізінгоодержувача до закінчення строка дії договору( але не раніше строку, за який пройде амортизація 60 відсотків вартості корпуса) в разі сплати лізингоотримувачем його повної вартості , оскільки відповідач не надав доказів амортизації 60 відсотків об'єкту лізингу саме у 2009 році.

Стосовно позовних вимог про визнання права власності на нежилий будинок - корпус цеху № 23 (двадцять три), компресорну (літ. К, Е, E'), загальною площею 495,70 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині та зазначає на наступне.

Відповідно до умов договору фінансового лізингу від 15 серпня 2000 року , а саме п. 1.1 лізингоодержувач отримав в платне користування нежиле приміщення, а саме - корпус № 2, літера "Р", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, при цьому не нежилий будинок - корпус цеху № 23 (двадцять три), компресорну (літ. К, Е, E') в договорі зазначені не були, підтверджень того що вищевказані об'єкти передавались на виконання умов договору лізингу суду надано не було.

Позивач, звертаючись з апеляційною скаргою зазначив, що предмет лізингу включав в себе корпус цеху № 23 (двадцять три) та компресорну (літ. К, Е, E'), загальною площею 495,70 кв.м.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21 січня 2015 року по справі № 910/22897/13 було призначено будівельно- технічну експертизу. Згідно з висновком експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 2605/15-42 від 11.11.2015 року (а.с. 192-198 том № 3) об'єкт нерухомого майна, який належить на праві власності ТОВ «Техноторг-Плюс», а саме - нежиле приміщення (літ. Р), загальною площею 4242,4 кв.м, яке знаходиться за адресою : м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, та об'єкт нерухомості, який товариство з обмеженою відповідальністю - «Євромейл» отримав у користування за Договором фінансового лізингу від 15.08.2000 р., укладеного між ТОВ «Євромейл» та командитним товариством «Корпорація «Веда», а саме : «нежитлове приміщення Корпус № 2, літера «Р», яке розташовано вздовж вул. Металістів за адресою м. Київ вул. Смоленська, 31-33, загальною площею 4705,0 кв.м. є одним і тим же об'єктом.

Надати відповідь на предмет віднесення площ до площі вказаної за договором фінансового лізингу від 15.08.2000 року (4705,0кв.м.) нежитлового будинку - корпус цеху №23 та компресорної (літ. К, Е, Е'), загальною площею 495,70 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, не вбачається за можливе у зв'язку з відсутністю в наданих матеріалах достатніх даних та підстав щодо вирішення даного питання.

Безпідставним є посилання представника відповідача на те, що експертний висновок є неповним та необґрунтованим, оскільки доказів даного твердження колегії суддів надано не було. Окрім того, що при проведенні експертизи до експертної установи направлялись матеріали справи та витребувались додаткові докази, суд попереджав експертів про кримінальну відповідальність згідно ст.ст. 384, 385 КК України.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своїх апеляційних скарг, докази на підтвердження своїх вимог суду не надали, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2014 року у справі № 910/22897/13, отже, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" на Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 року у справі № 910/22897/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2014 року у справі № 910/22897/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/22897/13 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко