ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокуСправа № 912/116/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/116/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарктида-17"

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сафташ-10"

2) Приватного підприємства "Юридична група "Юрплюс"

про стягнення 138520,15 грн

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 22.01.2016 № 1;

від відповідачів участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Антарктида-17" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сафташ-10" та Приватного підприємства "Юридична група "Юрплюс" заборгованості за договором суборенди від 01.11.2012 № 11/11-1 у сумі 149908,44 грн, з яких 126276,00 грн основного боргу, 1620,12 грн 3% річних, 16934,93 пені, 5077,39 грн інфляційних втрат.

Ухвалою від 14.01.2016 господарським судом порушено провадження у справі за даним позовом, розгляд справи у судовому засіданні призначено на 27.01.2016 о 12:00.

Позивачем 25.01.2016 подано до господарського суду заяву від 22.01.2016 про відмову від позовних вимог до відповідача 2 Приватного підприємства "Юридична група "Юрплюс" з посиланням на статтю 78 ГПК України.

Даною заявою позивач просить розглядати позовні вимоги лише відносно відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сафташ-10", з якого і просить стягнути 126276,00 грн основного боргу, 1620,12 грн 3% річних, 16934,93 грн пені, 5077,39 грн інфляційних збитків, всього 149908,44 грн.

До початку судового засідання 27.01.2016 позивачем подано до суду заяву від 26.01.2016 про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сафташ-10" заборгованість за договором суборенди від 01.11.2012 № 11/11-1 у сумі 114912,00 грн, а також 1595,83 грн 3% річних, 16934,93 грн пені, 5077,39 грн інфляційних втрат, всього 138520,15 грн.

Право позивача на зменшення розміру позовних вимог визначено статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, відтак вказана заява приймається господарським судом та подальший розгляд справи здійснюється з її урахуванням.

У судовому засіданні 27.01.2016 повноважний представник позивача позовні вимоги в редакції, викладеній у заяві про зменшення їх розміру, підтримав повністю.

Відповідач 1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сафташ-10", участі повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання, що убачається з направленого на електронну адресу господарського суду, а також засобами факсимільного зв'язку клопотання від 25.01.2016 № 10.

За змістом вказаного клопотання відповідач 1 просить господарський суд перенести розгляд справи № 912/116/16 у зв'язку з необхідністю укладення договору правового захисту та несприятливими погодними умовами.

Відповідач 2 ПП "Юридична група "Юрплюс", про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 19), поряд з цим у судовому засіданні участі не приймав, відзив на позовну заяву не подав, позов не заперечив.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Господарський суд враховує, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду спору по суті у даному судовому засіданні, явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою судом не визнавалась, а відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши надані представником позивача пояснення, господарський суд встановив наступні обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рікона" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Антарктида-17" (Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.11.2012 № 12/11 (надалі за текстом Договір оренди).

За умовами вказаного Договору (п. 1.1) Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Миколаївське шосе, 5, загальною площею 1197,0 кв.м для здійснення господарської діяльності відповідно до цільового використання майна.

Згідно з актом прийому-передачі від 01.11.2012 майно передано Орендодавцем Орендареві (а.с. 25).

Як убачається з п. 7.1 Договору оренди останній набрав чинності з моменту його підписання та діє до 01.09.2015.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Антарктида-17" (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сафташ-10" (Суборендар) укладено договір суборенди нежитлових приміщень від 01.11.2012 № 11/11-1 (надалі за текстом Договір суборенди).

Згідно з п. 1.1 Договору суборенди Орендар зобов'язався передати, а Суборендар прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, загальною площею 1197,0 кв.м складське приміщення, для здійснення господарської діяльності відповідно до цільового призначення майна, а саме: використання нежилого приміщення для розміщення оптового складу.

Передача Орендарем Суборендареві об'єкту оренди підтверджується актом прийому-передачі майна від 01.11.2012 (а.с. 12).

За умовами п.п. 3.1, 3.2 Договору суборенди розмір щомісячної орендної плати за орендоване приміщення і земельну ділянку становить 14364,00 грн за календарний місяць, у тому числі ПДВ.

Додатковою угодою від 01.02.2015 до Договору суборенди Орендарем та Суборендарем погоджено, що з 01.02.2015 по 30.04.2015 розмір орендної плати становить 11364,00 грн за один місяць, в тому числі ПДВ.

За змістом п. 7.1 Договору суборенди останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими сторонами та діє до 31 грудня 2014 року.

На Договорі суборенди міститься відмітка про погодження передання майна Орендодавцем за Договором оренди ТОВ "Рікона", що засвідчено підписом директора Товариства та скріплення такого підпису його печаткою.

Позивач у позовній заяві вказує, що відповідачем 1 не виконуються умови Договору суборенди в частині своєчасної оплати орендної плати, у зв'язку з чим станом на день звернення з даним позовом до суду утворилась заборгованість у загальній сумі 114912,00 грн за період з травня по грудень 2015 року.

При цьому, позивач стверджує, що незважаючи на закінчення 31 грудня 2014 року терміну дії Договору суборенди, сторонами за даним Договором враховуються положення статті 764 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом даної норми, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Перебування на даний час орендованого майна у користуванні Суборендаря позивач підтверджує копією листа від 17.12.2015 № 127 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сафташ-10", за змістом якого у складських приміщеннях, які орендуються згідно Договору суборенди зберігається посуд скляний в картонних ящиках, що належить на праві власності ТОВ "Сафташ-10" (а.с. 26).

Відтак, позивач наголошує на чинності на даний час Договору суборенди, укладеного між ним та відповідачем 1, відповідно, вважає правомірними та обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача 1 орендної плати за весь період прострочення з травня по грудень 2015 року.

При розгляді даного спору господарський суд враховує наступне.

Договори є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Положеннями статті 775 Цивільного кодексу України визначено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Поряд з цим, господарський суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як убачається зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.01.2016, сформованого господарським судом щодо Орендодавця за Договором оренди, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рікона" (ідентифікаційний код 31975177, м. Кіровоград, вул. Леніна, 10) припинено за рішенням засновників, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи 04.03.2013, 1000107.

Частиною 2 статті 781 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за рішенням суду; скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта господарювання статусу юридичної особи і є підставою для вилучення його з державного реєстру; суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності; такий запис вноситься після затвердження ліквідаційного балансу відповідно до вимог цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до абзацу 2 частини 6 статті 39 вказаного Закону дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи є датою припинення юридичної особи.

З урахуванням вказаних вище законодавчих норм Договір оренди нежитлового приміщення від 01.11.2012 № 12/11, укладений між ТОВ "Рікона" та позивачем у справі, є припиненим з 04.03.2013, тобто з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису щодо припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Рікона" орендодавця за таким договором.

З огляду на зазначені вище приписи законодавства господарським судом відхиляється твердження представника позивача, заявлене у судовому засіданні, щодо того, що зміна власника речі не припиняє правовідносин оренди, що виникли у попереднього власника та орендаря.

Дійсно, за змістом статті 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Позивач стверджує, що орендоване майно після припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Рікона" набуто у власність фізичною особою, до якої перейшли усі права наймодавця за Договором оренди.

Поряд з цим, з такою позицією позивача господарський суд не погоджується з огляду на таке.

Ліквідація юридичної особи свідчить про припинення останньої і за загальним правилом згідно частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України є підставою для припинення зобов'язань за її участю. У випадку ліквідації юридичної особи відбувається зміна власника речі, що, на відміну від переходу права власності в порядку правонаступництва, тягне за собою припинення договору найму (оренди).

Статтею 609 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, однією з виключних підстав для припинення дії Договору оренди чинним законодавством України визначено ліквідацію юридичної особи, яка була орендодавцем.

Відтак, господарський суд вважає помилковим посилання позивача на статтю 770 Цивільного кодексу України, оскільки її положення не можуть бути застосованими до договору найму (оренди), який припинився.

Згідно з частиною 2 статті 774 Цивільного кодексу України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

За таких умов, враховуючи припинення з 04.03.2013 Договору оренди господарський суд дійшов висновку щодо припинення з цієї ж дати і Договору суборенди, тобто до закінчення строку їх дії, які визначені такими Договорами.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 орендної плати за період з травня по грудень 2015 року у сумі 114912,00 грн з розрахунку 14364,00 грн за кожен місяць, тобто за період, коли Договір суборенди вже був припиненим, що є безпідставним.

При цьому, сплата відповідачем 1 орендної плати на підставі Договору суборенди від 01.11.2012 № 11/11-1 після його припинення і до квітня 2015 року, а також підписання акта звірення розрахунків з позивачем станом на серпень 2015 року не спростовує зазначених висновків господарського суду.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1 основного боргу у сумі 114912,00 грн суд відмовляє.

Окрім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 3% річних у сумі 1595,83 грн, інфляційних втрат у сумі 5077,39 грн, а також пені на підставі п. 5 Договору суборенди у сумі 16934,93 грн, які нараховані окремо на прострочені, на думку позивача, орендні платежі за кожен місяць, починаючи з квітня 2015 року по грудень 2015 року.

Суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем відповідачеві 1 пені, інфляційних та 3% річних у вказаних вище розмірах, виходячи з такого.

Згідно з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, оскільки судом встановлено відсутність грошового зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сафташ-10" щодо сплати на користь позивача орендної плати у сумі 114912,00 грн, а відтак відсутність і факту його прострочення, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1 інфляційних втрат, 3% річних та пені є необґрунтованими.

У задоволенні таких вимог господарський суд відмовляє.

Водночас господарський суд не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи з підстав, вказаних представником позивача у судовому засіданні, з огляду на наступне.

Так, представник позивача наголошував на укладенні після припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Рікона" між ним та новим власником орендованого майна фізичною особою, договору оренди такого майна, який представник позивача вважає за необхідне надати суду у якості доказу правомірності передання позивачем нежитлового приміщення, яке знаходиться в м. Херсоні, Миколаївське шосе, 5 км, площею 1197,00 кв.м в суборенду відповідачеві 1.

При цьому, суд не вбачає доцільності у залученні такого договору до матеріалів даної справи з огляду на таке.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Підставою позову у даній справі є укладений між позивачем та відповідачем 1 Договір суборенди нежитлових приміщень від 01.11.2012 № 11/11-1, який, в свою чергу, укладено на підставі Договору оренди нежитлового приміщення від 01.11.2012 № 12/11.

Саме зазначений вище Договір суборенди згідно пред'явленого позову є підставою для сплати відповідачем 1 на користь позивача як орендної плати, так і сум інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Судом під час розгляду даної справи встановлено, що вищезазначені договори припинені з 04.03.2013, зобов'язання, у тому числі і грошові, за такими договорами також припинились із зазначеної дати в силу вимог статей 598, 609 Цивільного кодексу України.

Укладення за твердженням позивача договору оренди з новим власником нежитлового приміщення, яке було об'єктом оренди, - фізичною особою, у свою чергу потребувало укладення позивачем нового, погодженого з таким власником, договору суборенди з відповідачем 1 у випадку виявлення ними бажання продовжити правовідносини суборенди.

Господарським судом розглядаються позовні вимоги, заявлені на підставі Договору суборенди, наявного в матеріалах справи, оскільки права на зміну підстав позову позивач позбавлений з огляду на початок розгляду спору по суті у судовому засіданні 27.01.2016, про що зазначено у протоколі судового засідання від 27.01.2016 у даній справі.

При цьому, господарський суд керується приписами пункту 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно яких право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Окрім того, суд враховує заяву позивача, подану до суду 25.01.2016, про відмову від позовних вимог до Приватного підприємства "Юридична група "Юрплюс".

Право позивача відмовитись від позову передбачено статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Заява про відмову від позову відносно відповідача 2 подана відповідно до частини першої ст. 78 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні, до прийняття відмови позивача від позову господарський суд роз'яснив наслідки такої процесуальної дії у разі прийняття судом відмови позивача від позову провадження в справі в цій частині підлягає припиненню, а у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Оскільки дії позивача по відмові від позову не суперечать законодавству і не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, господарський суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення боргу з Приватного підприємства "Юридична група "Юрплюс" та припинити провадження у справі відносно Приватного підприємства "Юридична група "Юрплюс" на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В силу вимог статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2248,64 грн покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В частині позовних вимог до відповідача 2 провадження у справі припинити.

У задоволенні позову до відповідача 1 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повне рішення складено 29.01.2016.

Суддя В.М. Балик