ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016р. Справа№ 914/4235/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача: Державного підприємства «Виробничо-сервісного центру у Львівській області», м. Львів

про: стягнення 263 100,37 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 дов. №502-4571/2 від 25.12.2015 року,

відповідача: ОСОБА_2 дов. №б/н від 06.07.2015 року.

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Державного підприємства «Виробничо-сервісного центру у Львівській області» про стягнення 263 100,37 грн. Ухвалою від 11.12.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.01.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору про постачання електричної енергії №90521 від 28.11.2007 р. не своєчасно та не в повному обсязі здійснював оплати за поставлену йому електричну енергію, внаслідок чого у відповідачем перед позивачем виникла основна заборгованість за спожиту активну енергію в сумі 202 136,65 грн.. Крім того позивачем нараховано до стягнення з відповідача 44 684,15 грн. пені, 2 456,61 грн. 3% річних, 5616,79 грн. інфляційних нарахувань та 8 206,17 боргу за перетікання реактивної енергії.

Рух справи відображено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

Представник відповідача 23.12.2015 р. через канцелярію суду подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №55906/15 від 23.12.2015 р.), в якому просить зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязання до 4 000,00 грн. Також подав відзив на позов за вх. №55905/15 від 23.12.2015 року.

Через канцелярію суду 05.01.2016 року за вх. №520/16 представник позивача подав лист, в якому повідомляє, що 11.12.2015 року відповідач здійснив оплату заборгованості за поставлену активну електроенергію в сумі 202 136,65 грн. та 8 206,17 грн. за перетікання реактивної електроенергії (після предявлення позовної заяви в суд) та просить припинити провадження в частині сплаченої суми та стягнути з Державного підприємства «Виробничо-сервісного центру у Львівській області» - 44 684,15 грн. пені, 2 456,61 грн. 3% річних, 5 616,79 грн. інфляційних нарахувань та витрати по сплаті судового збору. Додав копію платіжного доручення №700 та №701 від 11.12.2015 року про сплату заборговнаості відповідачем в в сумі 202 136,65 грн. та 8 206,17 грн.

В судовому засіданні 12.01.2016 р. суд вирішив клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №55906/15 від 23.12.2015 р.) та клопотання представника позивача про припинення провадження в частині сплаченої суми (за вх. №520/16 від 05.01.2016 року) розглянути по суті у наступному судовому засіданні.

В судове засідання 25.01.2016 р. представник позивача зявився, просить припинити провадження в частині стягнення з відповідача 202 136,65 грн. за спожиту активну електроенергію та 8 206,17 грн. боргу за перетікання реактивної енергії, позов підтримав із підстав викладених у позовній заяві в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, вимоги ухвал суду виконав.

В судове засідання 25.01.2016 р. представник відповідача зявився, просить припинити провадження в частині стягнення на користь позивача 202 136,65 грн. за спожиту активну електроенергію та 8 206,17 грн. боргу за перетікання реактивної енергії, так як дані суми відповідач перерахував позивачу 11.12.2015р.

Представник відповідача просить зменшити розмір пені із підстав викладених у відзиві, який міститься в матеріалах справи та у клопотанні. Просить зменшити стягнення пені до 4000,00 грн. про що подав клопотання вх. №55906/15 від 23.12.2015 р.

Представник позивача, щодо зменшення пені покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні 25.01.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши оригінали документів, суд встановив таке.

Відповідно до п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, затвердженого Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, Протокол 11 від 20.03.2014 року (Державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 28.03.2014р.), Публічне акціонерне товариство Львівобленерго (даліТовариство) перейменоване з Відкритого акціонерного товариства Львівобленерго відповідно до вимог Закону України Про акціонерні товариства, є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії Львівобленерго, заснованої відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 17 серпня 1995 року №156 шляхом перетворення Виробничого енергетичного обєднання Львівенерго у Державну акціонерну енергопостачальну компанію Львівобленерго, згідно з Указом Президента України від 4 квітня 1995 року №282/95 Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України.

28.11.2007 року між ВАТ Львівобленерго (Постачальник, позивач) та Державним підприємством «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Львівської області», правонаступником, якого є відповідач у справі - Державне підприємство «Виробничо-сервісний центр у Львівській області» (Споживач) (докази містяться в матеріалах справи) укладено договір про постачання електричної енергії № 90521 (надалі Договір). Відповідно до розділу 1 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення електроустановок Споживача з приєднаною потужністю зазначеною у додатку №9 Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.2.2.2. Договору, постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього договору та додатків до нього. Відповідно до п.2.3.3 договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Згідно до п.2.3.4. Договору, споживач зобовязується здійснювати оплату за перетікання реактивної електроенергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №7а (7б) Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

За умовами п.п. 4-7 додатку №2 до Договору, Порядок розрахунків остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період. Плата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності проводяться споживачем на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. Плата за перетікання реактивної електричної енергії, за передачу (транспортування) електричної енергії, яка постачається постачальниками електричної енергії за нерегульованим тарифом, плата за надання споживачу додаткових послуг, плата у рахунок відшкодування завданих збитків, сума пені, сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних сплачуються на поточний рахунок Постачальника електричної енергії, який зазначається у договорі. Рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом. У разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Як вбачається із матеріалів справи, на час подачі позовної заяви в суд, відповідач не здійснив повної оплати за поставлену активну електричну енергію за період з лютого до листопада 2015 року, внаслідок чого в останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 202 136,65 грн.

Також відповідач порушив умови договору, щодо оплати за перетікання реактивної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком №7б Договору, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за перетікання реактивної енергії в сумі 8 206,17 грн. за розрахункові періоди з березня до листопада 2015 року.

Це підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме розрахунками та відповідними розрахунками.

Під час розгляду справи судом, відповідачем 11.12.2015 р. здійснено оплату заборгованості за поставлену активну електроенергію в сумі 202 136,65 грн. та 8 206,17 грн. за перетікання реактивної електроенергії, що підтверджується платіжним дорученням №701 від 11.12.2015 р. та платіжним дорученням №700 від 11.12.2015р., в звязку з чим, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню із-за відсутності предмету спору в цій частині, згідно п.п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Позивач просить стягнути з відповідача44 684,15 грн. пені, 2 456,61 грн. 3% річних, 5616,79 грн. інфляційних нарахувань та понесені витрати на сплату судового збору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Постачання електричної енергії, як визначено у ст.1 Закону України Про електроенергетику це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як підтверджується матеріалами справи позивач належним чином виконав свої зобовязання по договору про постачання електричної енергії №90521 від 28.11.2007 р. Однак ,відповідач виконав взяті на себе зобовязання по договору не виконував належним чином, що і слугувало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Так як відповідачем перед позивачем погашено основну суму заборгованості в сумі 202 136,65 грн. за спожиту активну електроенергію та 8 206,17 грн. боргу за перетікання реактивної енергії, що підтверджується платіжним дорученням №700 та 701 від 11.12.2015 р.(містяться в матеріалах справи), то позовні вимоги в цій частині слід припинити, в звязку із відсутністю предмету спору в цій частині, згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації.

У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості;

3) про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу);

4) у зв'язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу);

5) про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу);

6) у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу);

7) про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу).

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписами Постанови Пленуму ВГС України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17 грудня 2013 року із наступними змінами і доповненнями, згідно п.п. 2.5. щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції; 2.7. Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією; 2.8. Пеня за порушення грошового зобов'язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу. Установлення розміру пені у твердій грошовій сумі законом не передбачено і суперечить змістові цього поняття; відтак позовні вимоги, пов'язані із стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру, не можуть бути задоволені; 2.9. За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Установлене статтею 3 названого Закону обмеження розміру пені не стосується неустойки, встановленої іншими законодавчими актами; 2.10. До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Пунктом 4.2.1. Договору, сторони встановили, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Так, згідно п.4.2.1 Договору, позивач за період з 01.06.2015 р. по 31.10.2015 р. нарахував відповідачу пеню у розмірі 44 684,15 грн.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 233 ГК України. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Суд приймає до уваги обставини зазначені відповідачем у клопотанні за вх. № 55906/15 від 23.12.2015 р. та додані ним письмові докази на спростування несвоєчасності проведеної ним оплати позивачу, а також, що відповідачем оплачено основну заборгованість позивачу, під час розгляду справи судом. Враховуючи обставини справи, суд приймає до уваги обставини, що ускладнюють виконання відповідачем даного рішення у справі, наявність інфляційних процесів у економіці держави, фінансовий стан відповідача, в якого наявні збитки в сумі 3772000 грн. за І півріччя 2015 року.

Суд бере до уваги також лист Державної фіксальної служби України від 21.05.2015 р. за результатами розгляду листа Головного управління ДФС Львівської області від 08.05.2015 р., із якого вбачається, що у 2015 р. ДФС України коштів для обслуговування приміщень адмінбудинку не виділено і вказано, що «потреба за іншими напрямками залишилась незабезпеченою у звязку із складною економічною ситуацією в державі». При прийнятті рішення суд враховує значний розмір штрафних санкцій, повне погашення основної заборгованості, термін прострочення виконання зобовязання, відсутність у звязку з чим негативних наслідків у позивача та третіх осіб.

Виходячи із інтересів обох сторін, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання відповідача частково та зменшення стягнення пені на 40% від суми 44 684,15 грн. пені. Таким чином суд вважає зменшити розмір пені до 17 873,66 грн. і стягнути дану суму пені з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 5 616,79 грн., а також 3% річних в розмірі 2 456,61 грн., згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи.

Суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, вважає, що такі правомірно нараховані і підлягають до стягнення.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 17 873,66 грн. пені, 5 616,79 грн. інфляційних втрат та 2 456,61 грн. 3% річних є обґрунтованими, не спростовані, підтверджені належними і допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню та визнані відповідачем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки, позивачем сплачено судовий збір в сумі 4242,22 грн., тобто в більшому розмірі, то позивачу за його клопотанням підлягнає поверненню з державного бюджету зайво сплачений судовий збір платіжним дорученням №21442 від 01.12.2015 р. в сумі 295,71грн. Однак на час прийняття рішення у справі, таке клопотання позивачем про повернення судового збору не подавалось.

В разі зменшення судом пені судовий збір покладається на відповідача повністю, без врахування зменшення такого розміру

Судовий збір необхідно віднести на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України і стягнути з останнього на користь позивача в сумі 3 946,51 грн., так як спір виник з вини відповідача і основна сума заборгованості погашена відповідачем після подачі позовної заяви в суд і порушення провадження у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4-3, 12, 22, 33, 34, 35, 43, 44, 49, п.п.1-1 ч. 1ст. 80, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження і частині стягнення з відповідача 210 342,82 грн. основної заборгованості.

2. Позов задоволити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства Виробничо-сервісний центр у Львівській області (адреса: 79003, м. Львів вул. Стрийська, 35, ідентифікаційний код 22380635) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, ) 17 873,66 грн. пені, 5 616,79 грн. інфляційних втрат, 2 456,61 грн. 3% річних та 3 946,51 грн. понесених виплат на сплату судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення пені відмовити, у звязку із зменшенням її судом.

5.Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.01.2016 р.

Суддя Долінська О.З.