ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.01.16р. Справа № 904/10402/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод", м. Марганець

про стягнення 56 740,05 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 181 902,86 грн. інфляційних втрат за прострочення погашення кредиту, 9 413,31 грн. інфляційних втрат по несплаченим процентам за користування кредитом, 13 575,93 грн. 3% річних за прострочення погашення кредиту, 868,20 грн. 3% річних по несплаченим процентам за користування кредитом, 150 496,47 грн. пені за прострочення сплати кредиту

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 09-32/460 від 20.07.2015 року, головний юрисконсульт

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 15.12.2015 року, юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" заборгованості у сумі 412 996,82 грн., з яких:

- 56 740,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року;

- 181 902,86 грн. інфляційні втрати за прострочення погашення кредиту за період з вересня 2013 року по липень 2015 року;

- 9 413,31 грн. інфляційні втрати по несплаченим процентам за користування кредитом за період з вересня 2013 року по липень 2015 року;

- 13 575,93 грн. 3% річних за прострочення погашення кредиту за період з 02.09.2013 року по 09.08.2015 року;

- 868,20 грн. 3% річних по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 26.09.2014 року по 07.09.2015 року;

- 150 496,47 грн. пеня за прострочення сплати кредиту за період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 464/02-11 від 22.12.2011 року в частині погашення кредиту по графіку та сплаті процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" вимушений був звернутися з позовною завою до господарського суду Дніпропетровської області. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 року у справі № 904/6211/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2015 року, позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задоволені частково, зменшено розмір пені за прострочення сплати кредиту з 16 878,24 грн. до 1 000,00 грн. та стягнуто на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 367 144,00 грн. заборгованості по кредиту, 1 000,00 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 467,95 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, 3 270,21 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 755,21 грн., відстрочено виконання рішення суду на строк до 01.08.2015 року.

Після закінчення наданого до 01.08.2015 року строку відстрочення виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 року у справі №904/6211/14 відповідач лише 10.08.2015 року перерахував стягнуті та відстрочені суми, а саме: 367 144,00 грн. заборгованості по кредиту, 1 000,00 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 467,95 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, 3 270,21 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та витрат зі сплати судового збору в розмірі 7 755,21 грн. на рахунок банку.

У зв'язку із зазначеним за період після подання позовної заяви, прийняття рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 року у справі №904/6211/14 та до дня погашення 10.08.2015 року кредиту банком продовжено нарахування процентів за користування кредитом, оскільки весь цей період Відповідач продовжував неправомірно та безоплатно користуватися кредитними коштами, не сплачуючи проценти за їх користування, що є порушенням п.3.2 кредитного договору, яким передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

Також позивач вказує, що оскільки з боку відповідача після прийняття рішення суду продовжувалося порушення грошового зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, то публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" має право на стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних на прострочені суми, що також стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки виконання рішення суду, тому зобов'язальні правовідносини між банком та відповідачем не припинилися і не звільняють відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляють публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" права на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що в позовні заяві позивачем не наведено жодного доказу у розумінні статей 32, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, доказів настання збитків, понесених банком втрат в результаті несвоєчасного повернення публічним акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" штрафних відсотків від отримання кредиту, так як сам кредит повернутий у повному обсязі. Ступінь виконання публічним акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" зобов'язань за договором, причини невиконання зобов'язань, значимість заводу для його працівників та держави, очевидність непереборної сили, яка на сьогодні забрала більше 100 життів українців, та докази знаходження значної частини контрагентів публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" в зоні антитерористичної операції, є об'єктивними та свідчать про відсутність вини з боку публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод", а тому на думку відповідача у суду є всі підстави захистити публічне акціонерне товариство "Марганецький рудоремонтний завод" від позовних вимог кредитора.

18.12.2015 року позивачем надані додаткові письмові пояснення де вказує, що розрахунок пені за прострочення сплати кредиту за період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року у розмірі 14 444,13 грн. зроблений публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" правильно з урахуванням умов п.п. 3.4, 5.2 кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 464/02-11 від 22.12.2011 року та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

18.01.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 904/10402/15 до розгляду позовної заяви публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" господарським судом м. Києва про розірвання та припинення дії договорів кредиту та застави майна.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 року з призначенням її до розгляду на 17.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області № 904/10402/15 від 17.12.2015 року зустрічну позовну заяву публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про розірвання та припинення з 01.08.2015 року кредитного договору № 464/02-11 від 22.12.2011 року та договору застави обладнання № 465/08/1-11 від 22.12.2011 року, скасування реєстрації застави рухомого майна з Державного реєстру обтяження рухомого майна повернуто без розгляду.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 17.12.2015 року було оголошено перерву до 20.01.2016 року.

У судовому засіданні 20.01.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 року у справі № 904/6211/14, яке постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року та Вищого господарського суду України від 15.04.2015 року залишено без змін, встановлено, що 22.12.2011 року між публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі позивач, банк) та публічним акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" (далі - відповідач, позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 464/02-11 (далі договір), згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії в сумі, яка не може перевищувати 1 468 555,00 грн. на умовах, передбачених договором. В свою чергу, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, встановлені цим договором.

В пункті 2.2 договору сторонами був визначений графік зменшення ліміту за кредитною лінією за період з 30.12.2011 року по 26.09.2014 року. Згідно пункту 2.3 договору, датою остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту є 26.09.2014 року.

Договором № 94/02-13 від 05.03.2013 року про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №464/02-11 від 22.12.2011роу у звязку з припиненням діяльності філії "Відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ" шляхом реорганізації в Обласне відділення ПАТ "Промінвестбанк" та перенесенням обліку заборгованості позичальника до Центрального офісу ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", в тексті договору були змінені реквізити рахунків банку. Вказані зміни згідно пункту 7 договору набирають чинності з 07.03.2013 року.

Договором про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013 року до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №464/02-11 від 22.12.2011 року сторонами було викладено в новій редакції пункти 2.3, 3.2, 3.3, 3.6, 4.2.2, 4.2.3, 5.2 договору.

В пункті 2.3 договору були змінені платіжні реквізити, кінцевий строк повернення коштів залишився незмінним.

Згідно пункту 3.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013 року) проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки в розмірі 19% процентів річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в національній валюті використовується метод "факт/факт", виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

В цьому пункті також передбачено право банку збільшити процентну ставку за користування на 3% у певних випадках.

Відповідно до пункту 3.3 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013 року) нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті. В якій позичальнику надано кредит, щомісячно 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів, а при закінченні терміну дії кредиту в дату, до якої позичальник має право користуватись кредитом.

Проценти, що нараховуються на прострочену заборгованість за кредитом після настання кінцевого терміну повернення кредиту, що вказаний в пункті 2.3, сплачуються позичальником щоденно. При цьому, сторони встановлюють, що зобовязання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулось нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів). Проценти, що нараховані за останній календарний місяць терміну дії кредиту, не вважаються простроченими протягом наступних 5 календарних днів після закінчення цього терміну.

У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобовязаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Згідно з п.3.4 договору у випадку, якщо банком застосована до позичальника неустойка у вигляді пені, остання нараховується банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені, до дати припинення цих обставин включно, та сплачується позичальником на рахунок, номер якого повідомляється банком позичальнику негайно після його відкриття.

В пункті 3.6 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень №141-02/13 від 25.04.2013 року) сторони визначили черговість погашення позичальником заборгованості (згідно встановленого пріоритету зверху вниз):

- на погашення прострочених до сплати понад 31 день процентів за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати понад 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення прострочених до сплати не більше ніж на 31 день процентів за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати не більше ніж 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення простроченої до сплати суми кредиту;

- сплата нарахованих процентів за користування кредитом, строк сплати яких настав, відповідно до умов цього договору;

- сплата нарахованої комісійної винагороди, строк сплати якої настав, відповідно до умов цього договору;

- сплати суми кредиту за строком відповідно до термінів погашення;

- сплата неустойки (пені, штрафів);

- сплата нарахованих процентів за користування кредитом, строк сплати яких не настав;

- сплата нарахованої комісійної винагороди, строк сплати якої ще не настав;

- сплата суми кредиту, термін сплати якої не настав.

Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватись виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Сторони встановили, що банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені позичальником на погашення заборгованості згідно встановленої черговості.

На виконання умов договору та на підставі письмової заяви позичальника банком було надано позичальнику кредит в розмірі 1 468 555,00 грн.

За приписами пункту 4.2.7 договору позичальник зобовязаний незалежно від настання кінцевого строку погашення кредиту сплатити заборгованість за кредитом, усі нараховані проценти за користування кредитом та неустойку за умови настання обставин, визначених в пункті 4.3.4 договору.

Відповідач свої зобовязання з погашення кредиту згідно встановленого графіка зменшення ліміту за кредитною лінією виконував не в повному обсязі та несвоєчасно.

Відповідно до пункту 4.3.4 договору банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) дострокового повернення кредиту, та/або процентів за користування кредитом, та/або суми неустойки, передбачених договором, зокрема, якщо позичальник не виконав в строк свої обовязки з повернення кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом та/або інші обовязки зі сплати грошових коштів.

Про необхідність дострокової сплати кредиту, процентів за користування кредитом з указаних вище підстав, банк зобовязаний письмово попередити позичальника не менш ніж за 10 календарних днів до вчинення необхідних дій з примусового стягнення коштів.

На підставі наведеної норм, на адресу відповідача було направлено лист - вимогу №104-39-09/1162 від 30.07.2014 року про дострокове повернення кредиту в сумі 122 386,00 грн., сплату простроченого кредиту за графіком в сумі 244 758,00 грн. (станом на 21.07.2014 року), сплати пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 11 485,75 грн., сплати процентів за користування кредитом нарахованих з 21.07.2014 року по день повернення всієї суми кредиту. Вказана вимога була отримана відповідачем 31.07.2014 року.

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 367 144,00 грн. заборгованості за кредитом (прострочена заборгованість з оплати кредиту згідно графіку в розмірі 285 551,00 грн. та заборгованість з оплати строкового кредиту в сумі 81 593,00грн.) За період з 01.08.2014 року по 17.08.2014 року позивачем нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 3 270,21 грн.

На підставі пункту 5.2 кредитного договору (в редакції договору №141-02/13 від 25.04.2013 року) за несвоєчасну сплату сум кредиту позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 16 878,24 грн. за період з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року. Враховуючи існування до 18.08.2014 року простроченої заборгованості з оплати процентів за користування кредитом, позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня в розмірі 467,95 грн. за період з 05.02.2014 року по 06.08.2014 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 року у справі № 904/6211/14 позовні вимоги задоволені частково, зменшено розмір пені за прострочення сплати кредиту з 16 878,24 грн. до 1 000,00 грн., стягнуто з публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ суму боргу за кредитом в розмірі 367 144,00 грн., пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 1 000,00 грн., пеню за прострочення оплати процентів за користування кредитом в розмірі 467,95 грн., суму заборгованості за процентами в розмірі 3 270,40 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 755,21 грн. та відстрочено виконання рішення на строк до 01.08.2015 року.

22.12.2014 року господарським судом Дніпропетровської області на примусове виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.14 року та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року, які набрали законної сили 10.12.14 року, видано наказ про стягнення з публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м. Київ в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ:

- 367 144,00 грн. суми боргу за кредитом;

- 1 000,00 грн. пені за прострочення сплати кредиту;

- 467,95 грн. пені за прострочення оплати процентів за користування кредитом;

- 3 270,40 грн. суми заборгованості за процентами;

- 7 755,21 грн. витрат зі сплати судового збору

з відстроченням виконання рішення на строк до 01.08.2015 року.

Після закінчення наданого до 01.08.2015 року строку відстрочення виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014 року у справі №904/6211/14 відповідач 10.08.2015 року перерахував стягнуті та відстрочені суми, а саме:

- 367 144,00 грн. заборгованості по кредиту;

- 1 000,00 грн. пені за прострочення сплати кредиту;

- 467,95 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом;

- 3 270,21 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 7 755,21 грн. витрат зі сплати судового збору.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання публічним акціонерним товариством "Марганецький рудоремонтний завод" умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії №464/02-11 від 22.12.2011 року в частині своєчасного погашення кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Згідно з ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

За період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року позивачем нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 56 740,05 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, розмір ставки протягом спірного періоду не змінювався та становив 19% процентів річних.

Докази сплати відповідачем процентів за користування кредитом за період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року в матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 року № 13/210/10 та від 12.09.2011 року № 6/433-42/183.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак водночас слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 Цивільного кодексу України.

Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (пункт 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача

- 181 902,86 грн. інфляційні втрати за прострочення погашення кредиту за період з вересня 2013 року по липень 2015 року;

- 9 413,31 грн. інфляційні втрати по несплаченим процентам за користування кредитом за період з вересня 2013 року по липень 2015 року;

- 13 575,93 грн. 3% річних за прострочення погашення кредиту за період з 02.09.2013 року по 09.08.2015 року;

- 868,20 грн. 3% річних по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 26.09.2014 року по 07.09.2015 року.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи дане положення, дослідивши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за визначеними позивачем періодами, судом встановлено, що вказані розрахунки відповідають вказаним вимогам та фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не було включено до періоду нарахування день оплати (10.08.2015 року).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню у сумі:

- 181 902,86 грн. інфляційні втрати за прострочення погашення кредиту за період з вересня 2013 року по липень 2015 року;

- 9 413,31 грн. інфляційні втрати по несплаченим процентам за користування кредитом за період з вересня 2013 року по липень 2015 року;

- 13 575,93 грн. 3% річних за прострочення погашення кредиту за період з 02.09.2013 року по 09.08.2015 року;

- 868,20 грн. 3% річних по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 26.09.2014 року по 07.09.2015 року.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 193, 199 Господарського процесуального кодексу України, частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування Господарських санкцій передбачено частиною І статті 216 та частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язання може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору (в редакції договору №141-02/13 від 25.04.2013року) за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом "факт/факт" від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення. За несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевої дати повернення кредиту, що вказана у п.2.3 цього договору пеня не нараховується.

За несвоєчасну сплату сум кредиту позивачем відповідно до п.п. 3.4, 5.2 договору заявлено до стягнення пеня в сумі 150 496,47 грн. за період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року.

Судом перевірений розрахунок пені, наданий позивачем на предмет дотримання положень чинного законодавства. Перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку порушень не встановлено.

Відповідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при винесенні рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 19 січня 2011 року № 10/224-10 та № 12/63.

Відповідно до підпункту 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження завдання йому відповідачем збитків від порушення прийнятих на cебе грошових зобовязань саме за укладеним із ним договором.

Натомість відповідач, зі свого боку, допущене ним порушення обґрунтував належними і допустимими доказами, які свідчать про поважність причин, обумовлених обєктивними обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, споживачами продукції, що виробляється відповідачем, є субєкти господарювання, розташовані в Донецькій та Луганській областях.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року затверджений перелік населених пунктів Донецької, Луганської та Харківської областей, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких віднесені і місця знаходження споживачів значного відсотка продукції відповідача.

Зупинення виконання укладених договорів (продукція виготовлена, не відвантажена та не сплачена) спричиняє зростання дебіторської заборгованості за продукцію, товари та послуги, яка згідно звіту про фінансовий стан підприємства за 9 місяців 2015 року становить 8 096 тис.грн., незавершене будівництво за 9 місяців 2015 року збільшилось на 8 778 тис.грн., кредиторська заборгованість за товари, роботи та послуги за 9 місяців 2015 року становить 30 764 тис.грн., заборгованість із заробітної плати становить 352 тис.грн.

Наведене свідчить про погіршення платоспроможності підприємства протягом 2015 року та неспроможність сплатити суму кредиту через наявність заборгованості, зокрема, з заробітної плати.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

З урахуванням викладеного законним і справедливим буде зменшення заявленої позивачем пені до 75 000,00 грн.

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково у сумі 75 000,00 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі 337 500,35 грн., з яких:

- 56 740,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року;

- 181 902,86 грн. інфляційні втрати за прострочення погашення кредиту за період з вересня 2013 року по липень 2015 року;

- 9 413,31 грн. інфляційні втрати по несплаченим процентам за користування кредитом за період з вересня 2013 року по липень 2015 року;

- 13 575,93 грн. 3% річних за прострочення погашення кредиту за період з 02.09.2013 року по 09.08.2015 року;

- 868,20 грн. 3% річних по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 26.09.2014 року по 07.09.2015 року;

- 75 000,00 грн. пеня за прострочення сплати кредиту за період з 18.08.2014 року по 09.08.2015 року.

Стосовно клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду позовної заяви публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" господарським судом м. Києва про розірвання та припинення дії договорів кредиту та застави майна господарський суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому повязаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга четверта статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у звязку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох повязаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 Господарського процесуального кодексу України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно зі статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Господарський суд вважає, що порушення провадження у справі, предметом спору у якій є розірвання та припинення дії договорів кредиту та застави майна, не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі № 904/10402/15, в якій предметом спору є стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом, інфляційних втрат за прострочення погашення кредиту та процентів за користування кредитом, 3% річних за прострочення погашення кредиту та процентів за користування кредитом, пені за прострочення сплати кредиту. У межах справи, що розглядається, суд не вбачає перешкод для самостійної оцінки доказів у сукупності з метою винесення законного і об'єктивного рішення.

Крім того, доказів порушення господарським судом м. Києва провадження у справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" про розірвання та припинення дії договорів кредиту та застави майна відповідачем не надано.

Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 6 194,95 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (53401, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, 162, ідентифікаційний код 05448389) на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, провулок Шевченка, 12, ідентифікаційний код 00039002) заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 56 740,05 грн., інфляційні втрати за прострочення погашення кредиту у сумі 181 902,86 грн., інфляційні втрати по несплаченим процентам за користування кредитом у сумі 9 413,31 грн., 3% річних за прострочення погашення кредиту у сумі 13 575,93 грн., 3% річних по несплаченим процентам за користування кредитом у сумі 868,20 грн., пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 75 000,00 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 6 194,95 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.2016 року.

Суддя ОСОБА_3