РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016Справа №910/28248/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золота осінь"
доПублічного акціонерного товариства "ОТП Банк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою,
Суддя Борисенко І.І.
Представники сторін

від позивача - Ганжа В.С., представник за довіреністю;

від відповідача - Лобачевський А.В., представник за довіреністю;

від третьої особи - ОСОБА_3, представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Золота осінь" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання припиненою з 19.01.2009р. поруки ТОВ «Золота осінь» встановленої відповідно до договору поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24.04.2007.

Ухвалою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1, позичальника за кредитним договором, відповідно до ст. 27 ГПК України, оскільки рішення у справі може вплинути на права та обов'язки третьої особи у справі щодо однієї з сторін спору.

Позов обґрунтовано тим, що порука, яка виникла на підставі договору поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24.04.2007 припинилася в силу приписів частини 1 статті 559 ЦК України. На обґрунтування даної позиції, позивач вказав, що у зв'язку з укладенням між Банком та Позичальником додаткового договору №1 до Кредитного договору, були внесені зміни до умов Кредитного договору (п. 2.1, 2.14, 2.15), що збільшували розмір кредитних зобов'язань Позичальника та відповідно Поручителя (Позивача) по Кредитному договору. У зв'язку з цим, позивач просив визнати договір поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24.04.2007 припиненим з моменту збільшення кредитних зобов'язань, а відтак і обсягу відповідальності поручителя, тобто з 19.01.2009.

Відповідач проти позову заперечив з наступних підстав:

- підписання Договору поруки (зокрема пунктів 2.1, 2.2, 2.2.1) Поручитель надав згоду на подальше можливе змінення розміру боргових зобов'язань, забезпечених порукою, навіть у разі зміни сум, які встановлені відповідно до п. 2.1 Договору поруки;

- зміни розміру ставки FIDR не являється зміною процентної ставки в односторонньому порядку, а є зміною розміру ставки, що прямо передбачено умовами двостороннього кредитного договору. Тобто відбулась зміна процентної ставки, відповідно до умов п. 2.1, 2.2, 2.2.1 Договору поруки;

- під час укладення Кредитного договору встановлено використовувати саме плаваючу процентну ставку, яка на відміну від фіксованої процентної ставки, також передбачає можливість її зміни (п. 1.4.1.3). Таким чином, фінансовому поручителю під час укладення договору поруки було відомо про можливість в майбутньому зміни відсоткової ставки;

- питання, що розглядаються у цій справі вже було предметом розгляду Господарським судом Запорізької області у справі №908/4682/15 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивачем подані письмові пояснення щодо відзиву Відповідача, які долучені судом до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОПТ Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОПТ Банк» (надалі - Кредитор, Банк) та фізичною особою ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) було укладено Кредитний договір №CM-SME200/085/2007 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до пункту 2 частини 1 Кредитного договору «Базові умови кредитування. Визначення термінів», Банк надає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах:

Розмір кредиту. Валюта кредиту. 150 000,00 доларів США (сто п'ятдесят тисяч доларів 00 центів)
Розмір траншів. Кількість транш і1-ий Транш - 150 000,00 доларів США (сто п'ятдесят тисяч доларів 00 центів)
Цільове використання КредитуНа ремонт, реконструкцію комерційної нерухомості
Річна база нарахування процентів360 (триста шістдесят) днів у році
Дата остаточного повернення Кредиту14 квітня 2017 року
Поточний рахунокНОМЕР_1
Транзитний рахунокНОМЕР_2
Комісія за дострокове виконання Боргових зобов'язаньа)2% (два відсотки) від суми часткового або повного дострокового виконання боргових зобов'язань протягом 1 (першого) року з моменту отримання Кредиту/Першого траншу б)1% (один відсоток) від суми часткового або повного дострокового виконання боргових зобов'язань за 2 (другого) року з моменту отримання кредиту/першого траншу
Відповідно пункту 3 частини 1 Кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається с фіксованого відсотка (у розмірі 4.7%) + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. З метою застосування FIDR при виконанні сторонами цього Договору, ставка FIDR буде визначатись самостійно Банком. На момент укладання цього Договору FIDR становить 7,5 % (сім цілих п'ять десятих) процента річних.

Відповідно п. 4 Частини 1 Кредитного договору, повернення Кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником платежів, що зменшуються.

Детальний порядок повернення кредиту та сплати процентів визначений в частині №2 цього Договору. Ануїтентні платежі - сума кредиту та процентів щомісяця погашаються рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору. Платежі, що зменшуються - щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок коштів по кредиту.

Відповідно п. 6 ч. 1 Кредитного договору, інші істотні умови цього Договору викладені в частині №2, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно п. 1.3.5. Розділу 2 Кредитного договору, в день видачі Кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити Банку комісію визначену Частиною 1 цього договору. Згідно розділу №1 комісія банку за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку, в розмірі 1% від розміру кредиту.

Пунктом 1.4 розділу №2 визначено порядок нарахування процентів та ставки таких процентів.

Відповідно до п. 1.4.1.1 Кредитного договору у разі використання фіксованої ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Відповідно до 1.4.1.2 Кредитного договору у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR+ Фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Згідно з п. 1.4.1.3 Кредитного договору плаваюча процента ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього Договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дня видачі кредиту чи його першої частини (траншу).

Згідно з п. 1.4.1.3.2 Кредитного договору плаваюча процента ставка фіксується відповідно до умов цього Договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи зі ставки FIDR (фактично діючої на дату коригування) + Фіксований платіж з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору.

Відповідно до 1.4.1.4 Кредитного договору проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати, визначеної у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього Договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього Договору.

Судом встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язань Позичальника по Кредитному договору, 24 квітня 2007 року, між Банком (як Кредитором) та товариством з обмеженою відповідальністю «Золота осінь» (як Поручителем) було укладено Договір поруки №SR-SМЕ200/085/2007/2 (надалі - Договір поруки).

Відповідно п. 1.1. Договору поруки, за цим Договором Поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Відповідно п. 1.2. Договору поруки, Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно.

Відповідно п. 2.1 Договору поруки (Суть і строк боргових (забезпечених) зобов'язань), порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником кожного і всіх його Боргових зобов'язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному договорі. Зокрема порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо:

(а) Повернення основної суми кредиту, наданого Боржнику. Боржник зобов'язаний повернути Кредитору повну суму отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше 24 квітня 2017 року. Сума отриманого кредиту може скласти 150 000,00 доларів США (сто п'ятдесят тисяч доларів 00 центів).

(б) Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманим ним кредитним коштами, наданими згідно з Кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному договорі. Проценти сплачуються щомісяця. Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає на не Банківський день - платежі здійснюються Боржником в Банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передбаченого дня поточного місяця. При повному поверненні кредиту, проценти сплачуються одночасно з поверненням. Проценти на прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту.

(в) Сплата пені за прострочення повернення кредиту та процентів. За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені згідно Кредитного договору строки, Боржник зобов'язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочи. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору.

Відповідно п. 2.2. Договору поруки (Розмір Боргових зобов'язань) на дату укладання цього Договору розмір Боргових Зобов'язань, забезпечених порукою становить 150 000,00 доларів США.

Відповідно п. 5.1 Договору поруки, кожне повідомлення, що може бути наданим Сторонами відповідно до цього Договору (крім вимоги Кредитора згідно з п. 3.4. цього Договору) складається у письмовій формі та вручається або надається відповідній Стороні на її адресу, які визначені в цьому Договорі (або інші адреси, які адресат визначив у попередньому письмовому повідомленні наданому іншій Стороні).

Судом досліджено, що у договорі поруки, відсутня умова про наявність письмової згоди Поручителя відповідати за невиконання кредитних зобов'язань Позичальника у разі збільшення обсягу відповідальності по кредиту, що призведе до збільшення обсягу зобов'язань Поручителя.

Позивач наголосив, що жодних повідомлень про укладені Договору про внесення змін до Кредитного договору від Відповідача не отримував, своєї згоди на укладення Договору про внесення змін не надавав.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення Банком Поручителя про зміну обсягу його відповідальності (в бік збільшення). Отже матеріали справи не містять попередньої згоди Поручителя на зміну умов основного договору (кредитного), що призвели до збільшення обсягу відповідальності Поручителя.

Судом також встановлено, що 18.03.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Золота осінь» було укладено додатковий договір №1 до договору поруки та 29.09.2014 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Золота осінь» було укладено додатковий договір №2 до договору поруки.

Відповідно до п. 2.2.1 додаткового договору до договору поруки від 18.03.2014, в разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобов'язань Боржника за кредитним договором після укладення цього Договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких договорів до цього Договору, а цей пункт договору вважається попередньою згодою Поручителя на зміну умов Кредитного договору.

Таку ж норму містить п. 2.2.1 Додаткового договору №2 від 29.09.2014 до договору поруки.

Позивач звернувся до суду із вимогою про визнання договору поруки №SR-SМЕ200/085/2007/2 припиненим посилаючись на наступне.

19 січня 2009 року, між Банком та Позичальником було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору (надалі - Додатковий договір), відповідно до якого були внесені зміни до умов Кредитного договору, що збільшували розмір кредитних зобов'язань Позичальника (та відповідно Поручителя) по Кредитному договору.

Відповідно п. 2.1. Додаткового договору, Сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору наступного змісту.

Згідно з п. 2.1.1 Додаткового договору, викласти Графік Платежів в новій редакції (Додаток №1 до цього Договору).

Проценти нараховуються у день сплати процентів, що визначаються у Графіку Платежів (Додаток № 1) на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов п. 2.1.2.1. цього Додаткового договору та інших положень Кредитного договору (2.1.2 Додаткового договору до Кредитного договору).

Повернення відповідної частини кредиту та сплати процентів буде здійснюватись шляхом сплати Позичальником Ануїтентних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку Платежів, який є невід'ємною частиною цього Додаткового договору (Додаток № 1) та шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок (2.1.2.1 Додаткового договору до Кредитного договору).

В строк до 19 січня 2009 року сплатити Банку комісію за зміну умов фінансування в розмірі 976,97 грн. згідно діючих Тарифів Банку (2.1.2.2 Додаткового договору до Кредитного договору ).

Відповідно до п. 2.1.4 Додаткового договору до Кредитного договору у випадку порушення Позичальником будь-яких своїх зобов'язань встановлених умовами Кредитного договору та/чи цього Додаткового договору. Фіксована процентна ставка чи Фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставка, що застосовується за Кредитним договором (Плаваюча чи Фіксована процентна ставка)) - відсотки) підвищується на 2% річних, в порядку передбаченому цим Додатковим договором.

Відповідно до п. 2.1.5 Додаткового договору до Кредитного договору, підвищення процентної ставки, передбачене п. 2.1.4. цього Додаткового договору, буде здійснено в силу порушення Позичальником будь-якого свого зобов'язання передбаченого Кредитним договором та/чи цим Додатковим договором та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до Кредитного договору чи Графіку Платежів у новій редакції, та Сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми Кредиту, при цьому процентна ставка по Кредиту підлягає підвищенню в перший Банківський день місяця наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з підпунктів Кредитного договору та/чи цього Додаткового договору.

Також, судом встановлено, що між Банком та Позичальником було укладено наступні додаткові договори до кредитного договору: Додатковий договір №2 від 18.03.2014, Додатковий договір №3 від 29.09.2014.

Таким чином, шляхом укладення Відповідачем з Позичальником (фізичною особою ОСОБА_1) Додаткового договору до Кредитного договору від 19.01.2009, було збільшено обсяг відповідальності позивача, а саме: у зв'язку застосування схеми Ануїтентних платежів повернення кредиту та сплати процентів у порівнянні зі схемою Платежів, що зменшуються, що була застосована при укладанні Кредитного договору та видачі Кредиту; додавання до кредитних зобов'язань Позичальника сплатити комісію за зміну умов фінансування; надання банку право самостійно, збільшувати фіксовану частину процентної ставки по Кредиту без попереднього погодження з позичальником та/або Поручителем, і навіть без зміни Графіку Платежів, що в свою чергу не дає можливості, ані Позичальнику, ані Поручителю адекватно розраховувати свої кредитні зобов'язання по Кредитному договору, і відповідно, в свою чергу, тягне за собою підвищення ризику невиконання та/або не повного виконання чергових кредитних зобов'язань, застосування штрафних санкцій.

За результатами порівняння розрахунків загальних сум виплат по Кредиту між схемою платежів, що зменшуються (яка була встановлена відповідно до умов Кредитного договору №СМ-8МЕ200/085/2007 від 24 квітня 2007 року) та схемою Ануїтетних платежів (яка була встановлена відповідно до додаткової угоди № 1 від 19 січня 2009 року до Кредитного договору № СМ-8МЕ200/085/2007 від 24 квітня 2007 року) встановлено, що при застосування схеми платежів, що зменшуються загальний розмір виплат по Кредиту (за весь час користування Кредитом) становитиме 243 616,03 долари США, з яких проценти складатимуть - 93 616,03 долари США, при застосування схеми Ануїтетних платежів, (з 19 січня 2009 року), загальна сума виплат по Кредиту (за весь час користування Кредитом) становитиме 249 517,83 долари США.

Тобто, в результаті зміни схеми платежів по Кредиту зі схеми платежів, що зменшуються на схему Ануїтетних платежів відбулось збільшення розміру кредитних зобов'язань на 5 901,80 доларів США.

При цьому, методика або порядок обчислення Ануїтетних платежів за Додатковою угодою № 1 від 19 січня 2009 року до Кредитного договору №СМ-8МЕ200/085/2007 від 24 квітня 2007 року не визначені.

Відповідно ж до п. 4 Розділу 1 Кредитного договору № СМ-5МЕ200/085/2007 від 24 квітня 2007 року, Ануїтетні платежі - сума Кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії Кредитного договору Платежі, що зменшуються - щомісячне погашення Кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по Кредиту.

Тобто, при зміні схеми погашення з схеми «Платежі, що зменшуються» на схему «Ануїтетні платежі» зменшується щомісячна сплата тіла Кредиту та збільшуються проценти за користування кредитним коштами, що в свою чергу є збільшенням розміру Кредитних зобов'язань, що відповідно до положень ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За змістом ч. 1 ст. 546 та ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини першої статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 4.1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. ЦК України не віднесено до підстав припинення зобов'язання закінчення строку дії договору. Відтак припинення строку дії основного договору, забезпеченого порукою, не є підставою припинення поруки. Зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням. Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо. Господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах №6-73цс12 від 18.06.2012 року; №6-172цс12 від 20.02.2013 року; №6-97цс13 від 25.09.2013 року).

У зобов'язаннях, в яких бере участь поручитель, збільшення відповідальності за кредитним договором навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позивальником своїх зобов'язань перед банком.

Відповідачем не було надано доказів того, що позивач як поручитель надав свою згоду на укладення або був належним чином повідомлений про укладення між ПАТ "ОТП Банк" та Фізичною особою договорів про внесення змін до Кредитного договору №CM-SME200/085/2007, внаслідок чого було збільшено обсяг відповідальності позивача.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що у зв'язку з укладенням та підписанням додаткового договору №1 від 18.03.2014 та №2 від 29.09.2014 (зокрема пунктів 2.1, 2.2 та 2.2.1) до договору поруки поручитель надав згоду на подальше можливе змінення розміру боргових зобов'язань, забезпечених порукою, навіть у разі зміни сум, які встановлені відповідно до п. 2.1 Договору поруки, судом не приймається до уваги, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 559 ПК України випливає, що згода поручителя на зміну забезпеченого зобов'язання, яка збільшує обсяг відповідальності поручителя, має бути надана не пізніше моменту запровадження таких змін основного зобов'язання. Якщо така зміна вже відбулася, а поручитель своєї згоди ще не висловив, то відносини поруки припиняються, а ймовірна подальша згода поручителя не скасовує та не впливає на факт припинення поруки (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого Господарського суду України по справі №908/4150/14 від 27 травня 2015 року).

Припинення зобов'язання має остаточний характер, а чинне цивільне законодавство України не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов'язання.

Оскільки збільшення процентної ставки за користування кредитом, сплата якої охоплюється обсягом зобов'язань поручителя, за статтею 559 Цивільного кодексу України, має обов'язковим та одночасним за хронологією наслідком - припинення поруки, подальше укладання додаткових угод до договору поруки не може розцінюватися як належне вчинення правочину із погодження збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зміна умов зобов'язання з поруки як і будь-якого іншого зобов'язання передбачає існування саме цього змінюваного зобов'язання як об'єкту зміни на момент її вчинення. Положення ч. ч. 1-3 ст. 653 Цивільного кодексу України не передбачають можливості зміни вже припиненого зобов'язання.

Зокрема, збільшення процентних ставок, змінення графіку зменшення кредитного ліміту, без згоди позивача, як поручителя за кредитним договором, застосування схеми Ануїтентних платежів повернення кредиту та сплати процентів у порівнянні зі схемою Платежів, що зменшуються, що була застосована при укладанні Кредитного договору та видачі Кредиту; додавання до кредитних зобов'язань Позичальника сплатити комісію за зміну умов фінансування; надання банку право самостійно, збільшувати фіксовану частину процентної ставки по Кредиту без попереднього погодження з позичальником та/або Поручителем, і навіть без зміни Графіку Платежів, призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, і подальше узгодження такого збільшення не призводить до відновлення правовідносин з поруки, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості поновлення припиненого у встановленому порядку зобов'язання.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву також звернуто увагу суду на те, що під час укладення Кредитного договору встановлено використовувати саме плаваючу процентну ставку, яка на відміну від фіксованої процентної ставки, також передбачає можливість її зміни (п. 1.4.1.3): «Плаваюча процента ставка по Кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладання цього Договору».

Таким чином, на думку Відповідача, Поручителю під час укладання Договору поруки було відомо про можливість в майбутньому зміни відсоткової ставки.

Суд вважає, що зазначення в кредитному договорі про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням не звільняє сторін основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором поруки не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення) з поручителем (аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-172цс12, постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року № 6-67цс11 та постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2009 року у справі № 6-100цс12, які згідно ст. 111-28 ГПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України).

Відтак, суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що конкретний розмір процентної ставки за користування кредитними коштами в договорі поруки не обумовлений, а навпаки у кредитному договорі передбачена можливість зміни плаваючої процентної ставки, а тому кредитор не зобов'язаний узгоджувати з поручителем зміни цього розміру, суд визнає помилковим, оскільки обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору. Погоджений сторонами тип процентної ставки не є змінюваним, оскільки умови договору кредитного договору не містять розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору у випадку перегляду кредитором в односторонньому порядку цього розміру. А тому, незважаючи на умову договору, яка надає право банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку, відповідне збільшення розміру процентної ставки обов'язково має бути узгоджене з поручителем, якщо інше не передбачено в договорі поруки.

В даному випадку інше в договорі поруки не встановлено.

Сукупний аналіз положень ч.ч. 1-3 ст. 202 та ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України дозволяє кваліфікувати згоду поручителя на зміну забезпечуваного зобов'язання, наслідком якої (зміни) є збільшення обсягу відповідальності поручителя, як односторонній правочин, спрямований на збереження наявних правовідносин поруки та зміну їх умов щодо обсягу відповідальності поручителя. Однак можливість перебування обсягів солідарних зобов'язань поручителя виключно у залежності від волевиявлення сторін в основному зобов'язанні суперечить встановленим п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки створює підстави для завдання шкоди майновим інтересам поручителя через неузгоджене з ним збільшення розміру його грошової відповідальності.

Чинне законодавство імперативно встановлює обов'язкову попередню визначеність основного зобов'язання для можливості існування забезпечувального в контексті обсягів останнього, як істотної умови за змістом ч.2 ст. 553 та ч.1 ст. 554 ЦК України. Надання згоди на майбутні зміни обсягів зобов'язання не усуває невизначеності обсягів такої майбутньої відповідальності поручителя на момент укладення договору поруки, тому що поручатися можна лише за існуюче, а не майбутнє і заздалегідь не визнане за обсягами зобов'язання.

З огляду на вказане, спірний договір є таким, що припинив свою дію з 19.012009.

Посилання Відповідача на положення ч. 1 ст. 626 ЦК України, та ч. 1 ст. 627 ЦК України, також не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки це є загальні норми що визначають поняття Договору, а позовна заява ґрунтується на спеціальній нормі, що регулює підстави припинення зобов'язання, забезпеченого порукою.

Також, Відповідач посилається на те, що 10 листопада 2015 року, Господарським судом Запорізької області винесено рішення за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Золота осінь», за участю третьої особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № CM-SME200/085/2007 від 24 квітня 2007 року.

Станом на час прийняття рішення у даній справі, рішення у справі №908/4682/15 оскаржується в апеляційному порядку та не набрало законної сили. Суд вказує, що питання припинення поруки по договору поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24 квітня 2007 року з 19 січня 2009 року Господарським судом Запорізької області не розглядались.

Обставини на яких ґрунтується рішення суду у справі №908/4682/15 від 10.11.2015 пов'язані з оцінкою доказів у іншій справі з іншим предметом та підставами позову, з якими суд не зв'язаний в силу вимог ст. 43 ГПК України. Таким чином, правові підстави вважати встановлені рішенням господарського суду міста Києва №908/4682/15від 10.11.2015 факти преюдиціальними під час розгляду даної справи відсутні.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, Ц, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

З огляду на те, що відповідачем без згоди позивача змінено зобов'язання, внаслідок чого було збільшено обсяг його відповідальності як поручителя, тому відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України слід визнати припиненою з 19 січня 2009 року поруку Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота осінь», встановлену відповідно до договору поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24.04.2007, що укладений між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю «Золота осінь».

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати припиненою з 19 січня 2009 року поруку Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота осінь», встановлену відповідно до договору поруки №SR-SME200/085/2007/2 від 24.04.2007, що укладений між закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" () та товариством з обмеженою відповідальністю «Золота осінь» ().

Стягнути з публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Золота осінь» (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, пр-т Богдана Хмельницького, Б.66А, ) судовий збір в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.02.2016р.

Суддя І.І. Борисенко