Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

26 січня 2016 року Справа № 927/1497/15

Позивач: Державне підприємство Ніжинське лісове господарство, , вул. Московська, 5, м. Ніжин, Чернігівська область, 16608

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Еко Древ, , вул. Любецька, 60, м. Чернігів, 14021

Предмет спору: про стягнення 34074,00 грн

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, юрисконсульт, довіреність №381 від 17.09.2015;

від відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державним підприємством Ніжинське лісове господарство подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Еко Древ про стягнення 27000,00 грн заборгованості та 7074,00 грн пені за неналежне виконання договору №114 від 18.05.2015.

В обргунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №114 від 18.05.2015 щодо своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 11.12.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.01.2016.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 12.01.2016 відкладено розгляд справи на 26.01.2016.

У судове засідання з'явився уповноважений представник позивача.

У судове засідання представник відповідача не зявився.

Ухвали Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2015 про порушення провадження, від 12.01.2016 про відкладення розгляду справи, направлені на юридичну адресу відповідача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулися до суду неврученими з відміткою відділення поштового звязку за закінченням терміну зберігання.

За приписами ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осібпідприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження вручена їм належним чином.

Пунктом 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі Постанова № 18) передбачено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник позивача вважав за можливе розглянути справу за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Від представника позивача клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходило.

До початку судового засідання через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання №11 від 18.01.2016 про залучення додаткових документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні позивачем подано клопотання №10 від 18.01.2015 про зменшення позовних вимог, відповідно до даного клопотання позивач зменшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 27000,00 грн заборгованості, 4148,38 грн пені.

Згідно ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд приймає вищевказану заяву позивача в частині зменшення розміру позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Окрім того, у судовому засіданні представником позивача подано клопотання б/н від 18.01.2016 про залучення додаткових документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи залучено до матеріалів справи.

Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Про поважні причини неявки уповноваженого представника відповідача у судові засідання 12.01.2016 та 26.01.2016 суд не повідомлено.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до п. 2.3 Постанови №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка уповноваженого представника відповідача у судові засідання обовязковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь у судових засіданнях, відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань відповідача на час розгляду справи, а також те, що представник позивача проти розгляду справи без участі уповноваженого представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, письмових та усних поясненнях.

Зокрема представником позивача було усно пояснено суду, що кількість та асортимент продукції, строк її поставлення та транспорт, яким дана продукція буде поставлена узгоджувалася сторонами у телефонному режимі або іншим зручним для відповідача шляхом. Після поставки будь-яких заперечень щодо кількості або строків такої поставки з боку відповідача не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача та перевіривши надані представником позивача докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Як встановлено судом, 11.06.2014 між сторонами було укладено договір №80 (надалі Договір №80).

Відповідно до п. 1 Договору №80 Постачальник (позивач у справі) зобовязується відпустити у 2014 році пиломатеріали різнолистяні обрізні ГОСТ 2695-83 у кількості 700 куб. м., розміром 20х100х1500-4000 мм по ціні І сорт 1339,00 грн з ПДВ, ІІ сорт 1104,00 грн з ПДВ, ІІІ сорт 980,00 грн з ПДВ. Орієнтовно на суму 937300 грн з ПДВ. Ціни згідно прейскуранту франко-склад Продавця.

Згідно п. 2 Договору №80 вибірка лісопродукції виконується автотранспортом Споживача (відповідач у справі).

Так у п. 3 Договору №80 Сторони узгодили, що Споживач зі своєї сторони зобовязується оплатити вартість підготовленої до відвантаження лісопродукції на р/рахунок лісгоспу.

Відповідно до п. 4 Договору №80 розрахунки за поставлену продукцію проводяться шляхом 100% передоплати. Вартість лісопродукції визначається за цінами вказаними у п. 1 даного Договору.

Відповідно до п.6 Договору №80 в усьому, що не передбачено чинним договором, сторони керуються Положенням про поставки продукції виробничо-технічного призначення.

Відповідно до п. 8 Договору №80 строк дії договору до 31 грудня 2014 року.

Окрім того, 18.05.2015 між сторонами укладено договір №114 (надалі Договір №114).

Відповідно до п. 1 Договору №114 Постачальник (позивач у справі) зобовязується відпустити у 2015 році Пиломатеріали р/л н/о ГОСТ 2695-83 1, 2, 3 с., товщ. 19-50 мм у кількості 300 куб .м. Ціна з доставкою складає 1 с. 1680 грн з ПДВ, 2 с. 1410 грн з ПДВ, 3 с. 1130 грн з ПДВ. Орієнтовна сума договору 423000,00 грн з ПДВ. Ціни франко-склад Споживача (відповідач у справі).

Згідно п. 2 Договору №114 вибірка лісопродукції виконується транспортом Постачальника.

Так у п. 3 Договору №114 Сторони узгодили, що Споживач зі своєї сторони зобовязується оплатити 100% вартість підготовленої лісопродукції на р/рахунок ДП Ніжинське лісове господарство.

Відповідно до п.6 Договору №114 в усьому, що не передбачено чинним договором, сторони керуються Положенням про поставки продукції виробничо-технічного призначення.

Відповідно до п. 8 Договору №114 строк дії договору до 31 грудня 2015 року.

Отримання відповідачем товару у 2015 році підтверджується наявними в матеріалах справи копіями товарно-транспортних накладних: №003485 від 03.03.2015 на суму 23635,96 грн, №000044 від 20.03.2015 на суму 28495,25 грн, №80892 від 23.03.2015 на суму 29233,87 грн. №000207 від 30.04.2015 на суму 45557,10 грн, №000184 від 22.05.2015 на суму 38625,90 грн, №000536 від 30.07.2015 на суму 37554,00 грн, всього на загальну суму 203102,08 грн, на яких проставлено відбиток печатки відповідача та підпис уповноваженого представника останнього.

Безпосередньо за товарно-транспортною накладною №000536 від 30.07.2015 (а. с. 9) поставка продукції здійснювалась на підставі довіреності №48 від 29.07.2015, копія якої знаходиться у матеріалах справи (а. с. 10).

Заперечень щодо факту поставки товару за вказаними видатковими накладними відповідачем суду не надано, як і доказів предявлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе зобовязання з передачі товару, а відповідачем, у свою чергу, прийнятий цей товар без будь яких зауважень.

У свою чергу відповідачем було проведено часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 176102,08 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача, а саме 14.01.2015 на суму 3262,06 грн (перераховано Чернігівською обласною агропромисловою біржею гарантований під час публічних торгів внесок від імені ТОВ Еко Древ), 03.03.2015 на суму 28928,00 грн, 10.03.2015 на суму 7000,00 грн, 19.03.2015 на суму 13000,00 грн, 27.03.2015 на суму 20000,00 грн, 31.03.2015 на суму 9173,97 грн, 10.06.2015 на суму 45557,10 грн, 26.06.2015 на суму 15625,90 грн, 10.07.2015 на суму 10000,00 грн, 17.07.2015 на суму 10000,00 грн, 22.07.2015 на суму 3000,00 грн, 28.08.2015 на суму 10554,00 грн. Таким чином згідно товарно-транспортної накладної №000536 від 30.07.2015 було поставлено продукції на загальну суму 37554,00 грн, яку оплачено відповідачем лише у розмірі 10554,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача від 28.08.2015 з призначенням платежу оплата за пиломатеріал м/л, н/о зг. ттн 000536 від 30.07.2015 (а. с. 68).

Відповідно до наявного у матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.01.2015 по 03.07.2015 на початок 2015 року мало місце позитивне сальдо у сумі 1,05 грн, станом на 03.07.2015 заборгованість відповідача становить 23000,00 грн. Даний акт звірки взаєморозрахунків підписано уповноваженими представниками та скріплено печатками товариств, що свідчить про визнання відповідачем обсягу взаєморозрахунків у спірних взаємовідносинах станом на 03.07.2015.

Відповідач гарантійним листом зобовязався оплатити пиломатеріал, поставлений у липні місяці до 31 серпня.

Оскільки відповідачем до 31.08.2015 було сплачено 28.08.2015 лише 10554,00 грн, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №396/2 від 29.09.2015 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 27000,00 грн.

Відповідачем заборгованість погашено не було, станом на 10.12.2015 заборгованість становить 27000,00 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання щодо сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар у встановлений строк відповідач не виконав, у результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку позивач просив стягнути в позовній заяві.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 п. 25 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою ОСОБА_1 Міністрів СРСР від 25.07.1988 №888 (далі - Положення), чинного на момент виникнення спірних відносин, кількість підлягаючої для поставки продукції при реалізації такої продукції на умовах оптової торгівлі визначається у договорі на основі замовлення покупця.

Відповідно до ч. 1 п. 27 Положення строки (періоди) поставки продукції визначаються сторонами у договорі з урахуванням необхідності забезпечення ритмічності поставки та особливостей виробництва.

Так у п. 28 Положення визначено, що днем виконання постачальником зобовязання щодо поставки продукції вважається дата передачі продукції органу транспорту або звязку при відвантаженню іногородньому отримувачу, а при передачі на складі отримувача або постачальника (виробника) дата акту прийому-передачі або розписки про отримання продукції.

За згодою сторін у договорі може бути передбачено інший момент виконання зобовязання.

У договорі про поставку розподіляючої продукції, укладеним покупцем з організацією матеріально-технічного забезпечення, може бути передбачено поставку продукції за вимогою покупця. У цьому випадку поставка продукції здійснюється на основі наданих покупцем замовлень за мірою виникнення потреби, а у договорі зазначається порядок та строки виконання таких замовлень.

Відповідно до п. 46 Положення при укладенні та виконанні договору застосовуються ціни, встановлені централізовано, а у випадках, передбачених законодавством договірні ціни, затверджені виробником (постачальником) самостійно.

Згідно п. 49 Положення порядок та форма розрахунків визначаються у договорі у відповідності з правилами, затвердженими Держбанком СРСР. Централізовані розрахунки за продукцію допускаються у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 п. 66 Положення при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець (платник) сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У тому випадку, коли покупцем (платником) є колгосп, вказана пеня сплачується у розмірі 0,03%.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами суд приходить до висновку, що дії сторін (передача продавцем товару покупцю за товарно-транспортними накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього,

Загальні положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а положення частини другої статті 530 названого Кодексу ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

При цьому підписання покупцем товарно-транспортної накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїх постановах №5002-8/481-2011 від 28.02.2012, №9/252-10 від 21.04.2011, №12/5026/556/2012 від 20.09.2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Таким чином строком оплати продукції є 30.07.2015.

За наведених обставин суд вважає, що позивач діяв відповідно до норм цивільного та господарського права, у тому числі з урахуванням норм Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, а тому вимога позивача про стягнення 27000,00 грн боргу є правомірною та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Сторонами у п. 5 Договору визначено, що у випадку порушення строків платежу, Споживач повинен сплатити пеню у розмірі 0,2% від суми несплаченого товару за кожен день прострочки.

Відповідно до ст. 1 закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та на підставі ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань нараховано пеню за період з 01.09.2015 по 24.09.2015 у сумі 958,68 грн, за період з 25.09.2015 по 31.12.2015 у сумі 3189,70 грн, всього на загальну суму 4148,38 грн.

Позивачем помилково визначено 31.08.2015 (відповідно до гарантійного листа відповідача), як граничний період оплати за поставлену продукцію та 01.09.2015, як початок періоду прострочення виконання зобовязання.

Хоча, у призмі ст. 692 Цивільного кодексу України період прострочення зобовязання, а відтак, і період нарахування пені є більшим, ніж за який нараховано та заявлено до стягнення позивачем, стягненню судом підлягає пеня лише у розмірі, заявленому позивачем, а саме 4148,38 грн.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 22, 32-35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Еко Древ (вул. Любецька, 60, м. Чернігів, 14021, ) на користь Державного підприємства Ніжинське лісове господарство (вул. Московська, 5, м. Ніжин, Чернігівська область, 16608, ) 27000,00 грн заборгованості, 4148,38 грн пені та 1218,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Повне рішення складено 28.01.2016.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.В. Шморгун