ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.16р. Справа № 904/10383/15

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Концерну "Союзенерго", м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення суми основного боргу за договором поставки в розмірі 300000грн.00 коп., пені в розмірі 70200грн.00коп., 3% річних в розмірі 4043грн.84коп. та суми інфляційної складової в розмірі 2607грн.00коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. № 06/04 від 28.04.2015 р.;

Від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 18/912 від 03.02.2015 р.

В судовому засіданні від 22.12.2015р. було оголошено перерву до 26.01.2016р., в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ: Концерн "Союзенерго" звернувся до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" з позовом про стягнення суми основного боргу за договором поставки в розмірі 300000грн.00 коп., пені в розмірі 70200грн.00коп., 3% річних в розмірі 4043грн.84коп. та суми інфляційної складової в розмірі 2607грн.00коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про закупівлю товарів №259/13 від 14.04.2015р., в частині розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2015р. порушено провадження у справі. Справа призначалась до розгляду в судових засіданнях на 22.12.2015р. та 26.01.2016р.

15.12.2015р. позивач надав письмові пояснення, в яких визначив, що сума пені в розмірі 70200грн.00коп., заявлена до стягнення, складається із пені за період з 09.06.2015р. по 19.11.2015р. в розмірі 49200грн.00коп. та штрафу в розмірі 21000грн.00коп. Вказані суми нараховані на підставі пункту 7.2 договору та частини другої статті 231 Господарського кодексу України.

В судовому засіданні від 22.12.2015р. представник позивача пояснив, що письмові пояснення щодо нарахування штрафних санкцій №320 від 15.12.2015р., фактично є заявою про зміну предмету позову. Перевіривши повноваження особи, яка підписала вказану заяву та дослідивши обставини, викладені в ній, суд прийняв заяву позивача про зміну предмету позову до розгляду.

Таким чином, з урахуванням заяви наданої позивачем, предметом розгляду у справі є стягнення з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Концерну "Союзенерго" суми основного боргу за договором поставки в розмірі 300000грн.00 коп., пені в розмірі 49200грн.00коп., штрафу в розмірі 21000грн.00коп., 3% річних в розмірі 4043грн.84коп. та суми інфляційної складової в розмірі 2607грн.00коп.

22.12.2015р. відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначає, що виходячи з приписів пункту 4.2 договору про закупівлю товарів №259/13 від 14.04.2015р., строк виконання грошових зобов'язань не настав. Також, відповідач стверджує, що штрафні санкції, передбачені пунктом 7.2 договору, підлягають стягненню лише за порушення негрошових зобов'язань.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

14.04.2015р. між Концерном "Союзенерго" (далі - постачальник) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець) підписаний договір про закупівлю товарів №259/13 (далі - договір). За умовами зазначеного договору постачальник зобов'язується поставити покупцеві товари, зазначені в пункті 1.2 договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до пункту 1.2 договору постачальник зобов'язується поставити крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн i подібних виробів (запірну арматуру) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації №1, яка е невід'ємною частиною договору.

За приписами пункту 4.2 договору покупець здійснює оплату отриманої партії тoварів по факту їх поставки з відстрочкою платежу не менше ніж 10-ть банківських днів.

Згідно з пунктом 10.1 договору, договір набирає чинностi з моменту підписання його сторонами i діє до 31.12.2015р., але в будь якому разі до повного виконання сторонами своїхзобов'язань.

Специфікацією №1 до договору про закупівлю товарів №259/13 від 14.04.2015р., сторони узгодили поставку товару загальною вартістю 1436772грн.00коп.

Позивач на виконання умов договору 25.05.2015р., поставив відповідачу товар на суму 705128грн.00коп., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000381 від 25.05.2015р., товарно - транспортною накладною №381 від 25.05.2015р., податковою накладною №69 від 25.05.2015р. та довіреністю №0421 від 22.05.2015р.

Видаткова накладна №РН-0000381 від 25.05.2015р. підписана та скріплена печатками сторін без зауважень та заперечень до неї. Жодних заперечень щодо факту поставки товару на суму 705128грн.00коп. відповідачем надано не було.

З наведеного вбачається, що Концерном "Союзенерго" були належним чином виконані зобов'язання щодо поставки товару на суму 705128грн.00коп.

Відповідач розрахувався за поставлений товар частково, сплативши позивачу грошові кошти в розмірі 405128грн.00коп. Таким чином, на теперішній час залишається несплаченим товар на суму 300000грн.00коп.

Як вбачається з положень договору про закупівлю товарів №259/13 від 14.04.2015р., граничний строк оплати товару сторони не визначили.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Частиною 4 статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з положеннями частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи викладене та те, що поставка товару відбулась 25.05.2015р., обов'язок відповідача щодо оплати отриманого товару виник 26.05.2015р.

З наведеного вбачається, що строк виконання Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" грошових зобов'язань щодо оплати суми основної заборгованості в розмірі 300000грн.00коп. є таким, що настав.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 300000грн.00коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Позивач на підставі пункту 7.2 договору та положень частини другої статті 231 Господарського кодексу України, нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за період з 09.06.2015р. по 19.11.2015р. в розмірі 49200грн.00коп. та штраф в розмірі 21000грн.00коп.

Відповідно до пункту 7.2 договору за кожний день прострочення виконання зобов'язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у poзмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

Відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому слід враховувати, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 49200грн.00коп. та штрафу в розмірі 21000грн.00коп. слід відмовити, оскільки вона нарахована за порушення відповідачем грошових зобов'язань.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 2607грн.00коп. за період з червня 2015р. по листопад 2015р. та 3% річних в розмірі 4043грн.84коп. за період з 09.06.2015р. по 19.11.2015р.

Перевіривши розрахунок суми інфляційних витрат та 3% річних, суд встановив, що він зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційної складової в розмірі 2607грн.00коп. та 3% річних в розмірі 4043грн.84коп.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну "Союзенерго" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення суми основного боргу за договором поставки в розмірі 300000грн.00 коп., пені в розмірі 49200грн.00коп., штрафу в розмірі 21000грн.00коп., 3% річних в розмірі 4043грн.84коп. та суми інфляційної складової в розмірі 2607грн.00коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код: 14309787; місцезнаходження: 52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2) на користь Концерну "Союзенерго" (ідентифікаційний код: 31965106; місцезнаходження: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, буд. 8) суму основного боргу за договором поставки в розмірі 300000грн.00коп., 3% річних в розмірі 4043грн.84коп., суми інфляційної складової в розмірі 2607грн.00коп. та суму витрат, повязаних зі сплатою судового збору в розмірі 4599грн.72коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 26.01.2016р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 01.02.2016р.

Суддя ОСОБА_3