КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. cправа№ 910/21650/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Табідзе К.О.

відповідача - Мединський М.М.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат»

на рішення Господарського суду м. Києва від 29.10.2015 р.

у справі № 910/21650/15 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат»

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Іллічівський олійножировий комбінат» (далі - позивач) звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/21650/15 від 29.10.2015 р. у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/21650/15 від 29.10.2015 р., Публічне акціонерне товариство «Іллічівський олійножировий комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що кредитний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства та статуту позивача, оскільки рішення про надання повноважень голові правління на укладення правочину, вартість якого перевищує 500 000,00 грн, приймається на засіданні наглядової ради. Однак наглядова рада не скликала засідання для прийняття рішення про надання дозволу на підписання оспорюваного договору, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/21650/15, а розгляд справи призначено на 10.12.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 р. було відкладено розгляд справи до 21.01.2016 р.

10.12.2015 р. через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказане клопотання позивач обґрунтовує тим, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 р. було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Розглянувши у судовому засіданні вказане клопотання, судова колегія дійшла висновку про відмову в його задоволенні у зв'язку з тим, що позивач належним чином не обґрунтував, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

15.02.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - кредитор) та Відкритим акціонерним товариством «Іллічівський олійножировий комбінат» (далі - позичальник), в особі голови правління Віршубського Ігоря Михайловича, який діяв на підставі статуту, укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2005814 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п. 1.1.1 договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами на умовах, визначених даним договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 51 353 000,00 грн, а саме: кошти в сумі 11 000 000,00 грн - надаються після оформлення договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії та відповідних договорів забезпечення до нього; кошти в сумі 40 353 000,00 грн - надаються у відповідності та на суми, наданих позичальником договорів поставки, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 18,5 % річних в порядку, визначеному даним договором, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 14.05.2011 р. на умовах, визначених даним договором.

Як передбачено п. 1.1.3 договору, у випадку невиконання позичальником зобов'язань, передбачених п. 3.3.12 даного договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 23,5 % річних починаючи з моменту невиконання зазначених зобов'язань. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по даному договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до даного договору.

Пунктом 1.1.4 договору сторонами погоджено, що у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено у першому абзаці даного пункту договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за даним договором збільшується на 10 процентних пунктів та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за даним договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за даним договором. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по даному договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до даного договору.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається позичальнику для поповнення обігових коштів.

В подальшому між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Іллічівський олійножировий комбінат» було укладено ряд додаткових договорів до договору кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р.

Так, відповідно до додаткового договору № 8 від 13.08.2014 р. сторони домовились викласти п. 1.1.1 в наступній редакції:

«1.1.1 Надання кредиту буде здійснюватися, окремими частинами, на умовах визначених у даному договорі, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 243 372 712,48 грн, зі сплатою плати за користування кредитом у наступному розмірі: до 31.12.2013 р. - 18, 5% річних; з 01.01.2014 р. - 18 % річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 24.11.2015 р.».

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що кредитний договір, на думку позивача, укладений з порушенням вимог чинного законодавства та статуту позивача, оскільки рішення про надання повноважень голові правління на укладення правочину, вартість якого перевищує 500 000,00 грн, приймається на засіданні наглядової ради, однак наглядова рада не скликала засідання для прийняття рішення про надання дозволу на підписання оспорюваного договору, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Як передбачено ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

В силу вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Встановлено, що сторони погодили всі істотні умови в договорі кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р.

Стосовно доводів скаржника про те, що вказаний кредитний договір був підписаний Головою правління позивача без погодження Наглядовою радою, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Так, укладений кредитний договір був підписаний Головою правління Відкритого акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» Віршубським Ігорем Михайловичем, що діяв на підставі статуту товариства.

Пунктом 8.1 статуту встановлено, що управління товариством здійснюють: загальні збори акціонерів, наглядова рада, правління товариства.

Разом з тим, відповідно до протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» від 18.05.2011 р., було прийнято рішення щодо схвалення та укладення договору кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р. з лімітом заборгованості 78 352 000,00 грн для поповнення обігових коштів, зі сплатою 18,5 % річних, терміном повернення заборгованості не пізніше 22.04.2013 р.

Крім того, згідно з протоколом № 04/02/13 засідання наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» від 08.02.2013 р. прийнято рішення внести зміни в умови кредитування ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» по договору кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р., укладеного з АТ «Дельта Банк», в частині зміни порядку сплати процентів.

Зокрема, протоколом № 14/03/13 засідання наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» від 14.03.2013 р., прийнято рішення внести зміни в умови кредитування ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» по договору кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р., а саме продовжити строк дії договору ще на 2 місяці - до 24.06.2013 р. включно.

Також, протоколом № 10-2014 засідання наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» від 04.08.2014 р. прийнято рішення внести зміни в умови кредитування ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» по договору кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р., зокрема встановити новий максимальний ліміт заборгованості за відновлювальною кредитною лінією на рівні 243 372 712,48 грн.

Отже, з вищевказаних протоколів засідання наглядової ради і позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» вбачається, що голова правління позивача діяв в інтересах товариства та мав всі повноваження на укладення оспорюваного правочину.

Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Так, позивачем на виконання своїх зобов'язань за договором кредитної лінії, а саме п. 1.3 договору, 27.07.2012 р. було укладено з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» іпотечний договір № 2005814/S1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1791, умовами якого передбачено, що іпотекодаведь з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених даним договором, належне йому на праві власності нерухоме майно, зокрема земельну ділянку, загальною площею 8,5895 гектарів, що розташована за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 45, кадастровий номер - :03:001:0011.

Крім того, згідно з реєстром погашень позичальника ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р. вбачається, що позивач частково виконав свої зобов'язання щодо сплати відсотків за користування кредитом.

Тобто після укладення договору кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р. позивач вчинив дії, направлені на наступне схвалення оспорюваного правочину.

У відповідності до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як передбачено абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи те, що положення договору кредитної лінії № ВКЛ-2005814 від 15.02.2011 р. відповідають положенням чинного законодавства, судова колегія вважає позовні вимоги про визнання недійсним вказаного договору необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 29.10.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 29.10.2015 р. у справі № 910/21650/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/21650/15 повернути до Господарського суду м. Києва

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран