номер провадження справи 19/147/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 Справа № 908/6030/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1)

про стягнення 28 231,42 грн.

Суддя Давиденко І.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 14-109 від 18.04.14.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № 7/8-80 від 26.11.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області 10.12.15. звернулось Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з позовною заявою до Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» про стягнення 28 231,42 грн. за Договором № 13/3295-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу від 18.01.13., з яких: 12354,94 грн. пені, 12868,62 грн. втрат від інфляції, 3007,86 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства України прострочив оплату вартості за поставлений природний газ, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було нараховано Державному підприємству «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» суму пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.12.15. порушено провадження у справі № 908/6030/15, справі присвоєно номер провадження 19/147/15, судове засідання призначено на 23.12.15. о 11-30.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.12.15. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи № 908/6030/15 відкладено на 20.01.16. о 11-00.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.16. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

Від відповідача через Відділ документального забезпечення господарського суду 14.01.16. надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого Державне підприємство «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» проти позову заперечує та зазначає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є безпідставними та необґрунтованими.

Від відповідача через Відділ документального забезпечення господарського суду 20.01.16. на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення суду, відповідно до якого відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду по 2352,62 грн. рівними частинами щомісячно, починаючи з лютого 2016 року до лютого 2017 року.

В обґрунтування зазначеного вище клопотання відповідач зазначає, що підприємство знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується даними облікової карти за зведеним виконавчим провадженням № ЄДРВП 42608666, до якого входять 18 виконавчих проваджень на загальну суму 1 174 049, 39 грн.

Крім того, за відповідачем станом на 01.01.16. рахується кредиторська заборгованість за зобовязаннями.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.16. заперечив проти задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.01.16. визнав суму нарахованих пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково…

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 908/6030/15.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

18.01.13. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі Продавець) та Державним підприємством «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» (далі Покупець) був укладений Договір 13/3295-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору передбачено, що Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі газ), на умовах цього Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору зазначено, що Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця.

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу (п. 6.1 Договору).

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору).

Позивач вказує на те, що ним було поставлено на користь Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» природний газ на загальну суму 346 382,90 грн., що підтверджується двосторонньо підписаними сторонами Актами приймання-передачі природного газу на загальну суму 346 382,90 грн.: від 31.01.13. у обсязі 53,910 тис.куб.м на суму 70 578,97 грн., від 28.02.13. у обсязі 58,566 тис.куб.м на суму 76 674,61 грн., від 31.03.13. у обсязі 43,200 тис.куб.м на суму 56 557,44 грн., від 31.10.13. у обсязі 5,000 тис.куб.м на суму 6546,00 грн., від 30.11.13. у обсязі 42,700 тис.куб.м на суму 55 902,84 грн., від 31.12.13. у обсязі 61,200 тис.куб.м на суму 80 123,04 грн., належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Наданий Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» природний газ було сплачено Державним підприємством «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» з порушенням приписів п. 6.1 Договору, а саме: за Актом приймання-передачі природного газу від 31.01.13.. на суму 70 578,97 грн. строк оплати становить до 14.02.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 26.02.13.; за Актом приймання-передачі природного газу від 28.02.13. на суму 76 674,61 грн. строк оплати становить до 14.03.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 21.03.13. у розмірі 50000,00 грн., 22.04.13. у розмірі 15 000,00 грн., 24.10.13. у розмірі 11674,61 грн., за Актом приймання-передачі природного газу від 31.03.13. на суму 56 557,44 грн. строк оплати становить до 14.04.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 24.10.13. у розмірі 38325,39 грн., 26.12.13. у розмірі 18232,05 грн., за Актом приймання-передачі природного газу від 31.10.13. на суму 6 546,00 грн. строк оплати становить до 14.11.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 26.12.13. у розмірі 6 546,00 грн., за Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.13. на суму 55902,84 грн. строк оплати становить до 14.12.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 26.12.13. у розмірі 32472,35 грн., 31.01.14. у розмірі 23430,49 грн., за Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.13. на суму 80 123,04 грн. строк оплати становить до 14.01.14., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 31.01.14. у розмірі 3392,55 грн., 31.07.14. у розмірі 35000,00 грн., 30.09.14. у розмірі 40 147,38 грн., 05.02.15. у розмірі 1583,11 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача за відповідні періоди та довідкою по операціям за Договором, підписаної з боку головного бухгалтера позивача ОСОБА_3, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач не виконав свої зобовязання щодо своєчасної оплати вартості наданих послуг з постачання природного газу у січні-березні, жовтні-грудні 2013 року, чим порушив умови Договору та вимоги чинного законодавства України, в звязку з чим відповідачу нараховано 12354,94 грн. пені, 12868,62 грн. втрат від інфляції, 3007,86 грн. 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України та ст. 275 Господарського кодексу України, за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Пунктом 11.1 Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.13. і діє в частині поставки газу до 31.12.13., а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Договір, на час виконання зобовязань діяв.

Крім того, ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України зазначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до п. 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як свідчать Акти приймання-передачі природного газу: від 31.01.13. на суму 70 578,97 грн., від 28.02.13. на суму 76 674,61 грн., від 31.03.13. на суму 56 557,44 грн., від 31.10.13. на суму 6546,00 грн., від 30.11.13. на суму 55 902,84 грн., від 31.12.13. на суму 80 123,04 грн. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надало послуги на загальну суму 346 382,90 грн., належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що отриманий відповідачем природний газ на загальну суму 346 382,90 грн. несвоєчасно оплачено Державним підприємством «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)», а саме: за Актом приймання-передачі природного газу від 31.01.13. на суму 70 578,97 грн. строк оплати становить до 14.02.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 26.02.13.; за Актом приймання-передачі природного газу від 28.02.13. на суму 76 674,61 грн. строк оплати становить до 14.03.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 21.03.13. у розмірі 50000,00 грн., 22.04.13. у розмірі 15 000,00 грн., 24.10.13. у розмірі 11674,61 грн., за Актом приймання-передачі природного газу від 31.03.13. на суму 56 557,44 грн. строк оплати становить до 14.04.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 24.10.13. у розмірі 38325,39 грн., 26.12.13. у розмірі 18232,05 грн., за Актом приймання-передачі природного газу від 31.10.13. на суму 6 546,00 грн. строк оплати становить до 14.11.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 26.12.13. у розмірі 6 546,00 грн., за Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.13. на суму 55902,84 грн. строк оплати становить до 14.12.13., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 26.12.13. у розмірі 32472,35 грн., 31.01.14. у розмірі 23430,49 грн., за Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.13. на суму 80 123,04 грн. строк оплати становить до 14.01.14., тоді як відповідачем було сплачено суму боргу 31.01.14. у розмірі 3392,55 грн., 31.07.14. у розмірі 35000,00 грн., 30.09.14. у розмірі 40 147,38 грн., 05.02.15. у розмірі 1583,11 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача за відповідні періоди та довідкою по операціям за Договором, підписаної з боку головного бухгалтера позивача ОСОБА_3, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

В звязку з тим, що відповідач несвоєчасно оплатив вартість наданих послуг за поставлений газ у січні-березні, жовтні-грудні 2013 року за Договором № 13/3295-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу від 18.01.13., позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 12868,62 грн. втрат від інфляції, 3007,86 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3007,86 грн. 3% річних (за обґрунтованим розрахунком позивача).

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, причому може мати місце як інфляція грошових коштів, так і дефляція, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

З наданого розрахунку вбачається, що прострочення по оплаті деяких платежів за поставлений газ, було за період менший, ніж місяць зі зміною відповідно суми боргу протягом місяця, по закінченні якого сума боргу була погашена за конкретним актом по конкретній сумі грошового зобовязання.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума втрат від інфляції в розмірі 10 771,07 грн.

Також, позивач на підставі п. 7.2 Договору № 13/3295-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу від 18.01.13. просить суд стягнути з відповідача 12 354,94 грн. пені.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 12 340,01 грн.

За таких обставин, позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає задоволенню частково.

Розглянувши в судовому засіданні 20.01.16. клопотання Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» про розстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/6030/15 рівними частинами щомісячно, починаючи з лютого 2016 року до лютого 2017 року, суд відмовив в його задоволенні з огляду на наступне:

В обґрунтування клопотання про розстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/6030/15 відповідач зазначає, що Державне підприємство «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується даними облікової карти за зведеним виконавчим провадженням № ЄДРВП 42608666, відкритим Відділом Державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області щодо примусового стягнення заборгованостей за рішеннями суду, до якого входять 18 виконавчих проваджень на загальну суму 1 174 049, 39 грн. (в т.ч. борг зі сплати виконавчого збору та борг по витратам на організацію за проведення виконавчих дій).

Відповідач вказує на те, що за Державним підприємством «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» станом на 01.01.16. рахується кредиторська заборгованість за зобовязаннями, а саме: заборгованість зі сплати податків перед бюджетом на суму 713000,13 грн., заборгованість за оплату за спожиту електроенергію у розмірі 1467,20 грн., заборгованість перед постачальниками за придбані матеріали у розмірі 675000,80 грн., заборгованості за холодне водопостачання та водовідведення у розмірі 67000,10 грн., заборгованість перед Софіївською виправною колонією спецконтингенту (оплата праці засуджених) у розмірі 47000,40 грн., заборгованість за відшкодування позовів засуджених, підзвіт у розмірі 14000,20 грн.

На думку відповідача, вищевикладені обставини унеможливлюють виконання ним рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/6030/15.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.1.1. постанови від 17.10.12. N 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначив, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим судом способом. Але, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу та порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, повязаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. Проте, нормами чинного законодавства, зокрема Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити виконання рішення чи постанови.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 1, 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99. встановлено, що підставою неможливості виконання судового акту можуть бути обставини, визначені боржником за допомогою Положення (стандарти) бухгалтерського обліку: 2 «Баланс»; 3 «Звіт про фінансові результати»; 10 «Дебіторська заборгованість»; 11 «Зобовязання», 5 «Звіт про власний капітал», доказів скрутного фінансового становища його підприємства.

Судом встановлено, що боржником не надано суду будь-яких належних доказів, які б підтверджували скрутне фінансове становище підприємства та доказів, які б підтвердили можливість виконання відповідачем рішення Господарського суду Запорізької області від 20.01.16. у справі № 908/6030/15.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не надано суду жодних доказів, на яких ґрунтуються вимоги відповідача в заяві про розстрочку виконання рішення суду, а посилання заявника на наявність скрутного фінансового становища на підприємстві, не є винятковою підставою, що ускладнює виконання рішення суду або робить його неможливим, оскільки п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено принцип обов'язковості рішень суду, який не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Слід зазначити, що господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Також суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів та відповідних гарантій виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 20.01.16. у справі № 908/6030/15 рівними частинами по 2352,62 грн. щомісячно, починаючи з лютого 2016 року до лютого 2017 року.

За таких обставин, враховуючи відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження тяжкого фінансового становища відповідача, беручи до уваги вину відповідача та враховуючи можливі негативні наслідки для стягувача, а також метою недопущення їх настання, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими засобами доказування наявність виключних обставин, які можуть бути підставою для надання розстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 20.01.16. у справі № 908/6030/15, а також відповідачем не обґрунтовано своїх вимог про надання розстрочки саме протягом починаючи з лютого 2016 року до лютого 2017 року, в звязку з чим суд не вбачає підстав для задоволення заяви Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» про розстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 20.01.16. у справі № 908/6030/15 рівними частинами по 2352,62 грн. щомісячно, починаючи з лютого 2016 року до лютого 2017 року.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 44, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55)» (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 12 340 (дванадцять тисяч триста сорок) грн. 01 коп. пені, 10 771 (десять тисяч сімсот сімдесят одну) грн. 07 коп. втрат від інфляції, 3 007 (три тисячі сім) грн. 86 коп. 3% річних, 1126 (одну тисячу сто двадцять шість) 86 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 2 112 (двох тисяч сто дванадцяти) грн. 48 коп. - в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.16.

Суддя І.В. Давиденко