РІШЕННЯ

"14" січня 2016 р.Справа № 921/1149/15-г/6

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Державного підприємства "Одеська залізниця" (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, Одеська область, 65000)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільський кар'єр" (вул. Стара Максимівка, 29, с. Максимівка, Збаразький район, Тернопільська область, 47372)

про cтягнення 194 561,72 грн. штрафу

За участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

Суть справи:

Державне підприємство "Одеська залізниця" звернулось в господарський суд Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільський кар'єр" про cтягнення 194 561,72 грн. штрафу та додаткових витрат.

Вимоги позивача мотивовано тим, що під час контрольного зважування на вагонних електромеханічних вагах, було виявлено невідповідність фактичної ваги вантажу масі вказаній у провізних документах.

У відзиві та усних поясненнях свого представника, відповідач проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність, оскільки, на думку відповідача, відповідальності за неправильне зазначення маси вантажу у провізних документах нормами чинного законодавства не передбачено. А також звернув увагу суду на недотримання позивачем порядку досудового врегулювання спору.

Розгляд справи, призначений вперше на 24 грудня 2015 року було відкладено на 14 січня 2016 року.

В засіданні учасникам процесу розяснено належні їм права та обовязки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання аудіозапи судового засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

По накладній №37962065 від 19 серпня 2015 року зі станції Максимівка Львівської залізниці до станції призначення Запоріжжя ОСОБА_4 залізниці, вантажовідправником ПАТ "Тернопільський карєр" (відповідачем у справі) завантажено у вагони насипом вапняк для флюсування.

Згідно зі змістом накладної (графи 24,26) саме вантажовідправником вказано, що маса вантажу становить:

у вагоні №58805904 - 61000кг., тара 23000 кг.,

у вагоні №58827049 63800 кг., тара 23000 кг.,

у вагоні №58837873 63000 кг., тара 23000 кг.,

у вагоні №58817933 63800 кг., тара 23000 кг.

Маса вантажу не тільки самостійно декларувалась відповідачем, а і визначалась власне ним. Зважування здійснювалось на вагонних вагах працівником ПАТ "Тернопільський карєр" (пояснення представника відповідача в судовому засіданні 24 грудня 2015 року).

Правильність внесення в накладну відповідних відомостей підтвердив представник вантажовідправника (графа 55 накладної та п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в міністерстві юстиції 24 листопада 2000 року за №863/5084).

При цьому, максимальна вантажопідйомність кожного з перелічених вагонів складала по 65 тон.

З врахуванням ваги вантажу, провізну плату визначено: - для вагону №58805904 у розмірі 8920грн., - для вагону №58827049 у розмірі 9033 грн., - для вагону №58837873 у розмірі 9033 грн., - для вагону №58817933 у розмірі 9033 грн.

Під час перевезення вантажу, на станції Котовськ Одеської залізниці її працівниками проведено контрольне зважування на справних вагонних електромеханічних вагах ВВ150Е, про що 21 серпня 2015 року складено комерційні акти серії АЄ №№859229/36, 859231/38, 859232/39, 859230/37, а також звіт про зважування.

За змістом акта серії АЄ №859229/36, у вагоні №58805904 вага вантажу становить 69500 кг, що на 8500 кг більше ніж зазначено в провізному документі та на 4500 кг більше вантажопідйомності вагону.

У відповідності з актом серії АЄ №859231/38, у вагоні №58827049 вага вантажу становить 71800 кг, що на 8000 кг більше ніж зазначено в провізному документі та на 6800 кг більше вантажопідйомності вагону.

В акті №859232/39 встановлено, що у вагоні №58837873 вага вантажу становить 70500 кг, що на 7500 кг більше ніж зазначено в провізному документі та на 5500 кг більше вантажопідйомності вагону.

Відповідно до акта №859230/37, у вагоні №58817933 вага вантажу становить 70950 кг, що на 7950 кг більше ніж зазначено в провізному документі та на 5950 кг більше вантажопідйомності вагону.

Правилами складання актів (стаття 129 Статуту), затвердженими наказом Мінтрансу № 334 від 28 травня 2002 року, не передбачено обовязкового засвідчення комерційного акта підписом представника вантажовідправника та надіслання йому копії такого акта.

Заперечень щодо недотримання порядку складання і оформлення комерційних актів, у т.ч. після отримання позовних матеріалів, відповідач в усній чи письмовій формі суду не надав.

28 серпня 2015 року на станції Котовськ складено акт про комісійне відвантаження надлишку вантажу з вагонів №№58805904, 58827049, 58837873, 58817933 (відправка №37962065).

Згідно з вказаним актом, 23 серпня 2015 року на станцію Котовськ прибував представник відправника ПАТ "Тернопільський карєр", який від усунення комерційної несправності відмовився.

Через що, відбулось усунення комерційної несправності за допомогою грейферного крана ТЧ-2 Котовськ. Надлишок вантажу завантажено в порожній напіввагон №65381527.

У звязку з усуненням комерційної несправності, по акту загальної форми №38 від 28 серпня 2015 року, залізницею додатково нараховано 14466,72 грн., з яких: 17,04 грн. плати за користування вагоном №65381527, 2811,84 грн. збору за маневрену роботу, 361,44 грн. збору за зважування вагона, 11276,40 грн. провізної плати (1035 км Максимівка-Тернопільська-Запоріжжя-ліве).

В подальшому, вантаж доставлено вантажоотримувачу (ПАТ "Дніпроспецсталь"). Зауважень щодо кількості поставленого вантажу, інших недоліків, від вантажоотримувача як на адресу залізниці, так і вантажовідправника не надходило, від отримання вапняку для флюсування у поставленій кількості контрагент відповідача не відмовлявся. Вказане підтверджено в засіданні представником позивача та визнано представником відповідача.

Як стверджує відповідач, його представник був присутній на станції Котовськ в день складання комерційних актів від 21.08.2015 р., проте копії даних документів йому не надавались, при складанні Актів про комісійне відвантаження та Акта загальної форми від 28.08.2015 р. представника відповідача на станції Котовськ вже не було, до пред'явлення позову жодних претензій від позивача на адресу відповідача не надходило, в тому числі щодо кількості доставленого товару (формуляр (протокол) судового засідання від 24 грудня 20115 року).

В засіданні 14 січня 2016 року представник позивача підтвердив, що копії комерційних актів вперше були надіслані відповідачу разом з позовною заявою, скарг від одержувача товару з приводу складання комерційних актів не було, до пред'явлення позову заявник не звертався до відповідача з претензією стосовно виявлених порушень та стягуваних сум. Однак, про обізнаність відповідача з приводу виявлених залізницею порушень свідчить зміст Акта від 28 серпня 2015 року про комісійне відвантаження надлишку вантажу з вагонів та пояснення представника відповідача, дані суду.

Представник позивача також пояснив, що згідно із Статутом залізниць, направлення претензії є правом позивача, а не обов'язком.

Не дотримання вантажовідправником правил здійснення перевезень вантажу залізничним транспортом стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про стягнення з відповідача штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (8920+9033+9033+9033)х5 в сумі 180095 грн. та 14466,72 грн. додаткових витрат.

Зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи і заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Поданими позивачем доказами, не запереченими належним чином відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог.

Так, статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку .

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає настання правових наслідків порушення зобовязання такі як зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ст. 550 ЦК України).

Предметом неустойки відповідно до ст. 551 ЦК України, може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Розмір неустойки, в порядку ст. 551 ЦК України, ст. 237 ГК України, встановлюється договором чи законом.

У відповідності до приписів ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, згідно з ч.2 п.1 ст. 614 ЦК України, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (п.2 ст. 614 ЦК України)

Між сторонами у справі виникли зобовязання, які за своєю правовою природою мають ознаки договору перевезення

Згідно з ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ч.2 ст. 908 ЦК України)

В силу ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу, згідно з ч.2 ст. 909 ЦК України, укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу, у відповідності до ч. 3 ст. 909 ЦК України, підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Змістом ч.1 ст. 916 ЦК України визначено, що за перевезення у т.ч. вантажу, стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

За ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначено Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06 квітня 1998 року (далі - Статут).

Згідно пп.8 п.6 розділу 1 Статуту, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача і супроводжує вантаж до станції призначення.

Пунктом 2.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України 08.06.2011 №138) передбачено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

Відповідно до п.37 Статуту залізниць України, п.2.1 Правил оформлення перевізних документів та додатку №3 до них, під час здавання вантажів для перевезення саме відправником має бути зазначена у накладній їх маса (графи накладної №№24,26).

Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Пунктом 24 Статуту залізниць України, на вантажовідправника покладено відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно п.122 Статуту, п.5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

За змістом п.118 Статуту залізниць за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно п.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У відповідності до п. 22 Статуту, претензії до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що виникають з приводу перевезення, пред'являються підприємствами та організаціями залізничного транспорту на загальних підставах у порядку, установленому чинним законодавством.

Суд також приймає до уваги висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) № 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року, згідно з якими Положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обовязковість досудового врегулювання для даних правовідносин договором чи нормами чинного законодавства не встановлена.

Позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців (п. 137 Статуту).

Як зазначалось вище, маса вантажу визначена і відображена у накладній №37962065 від 19 серпня 2015 року вантажовідправником (відповідачем).

Неправильність зазначення відповідачем маси вантажу у накладній №37962065 від 19 серпня 2015 року по вагонах за №№58805904, 58827049, 58837873, 58817933 підтверджується комерційними актами, звітом про зважування, актами загальної форми та про комісійне відвантаження надлишку вантажу, поясненнями представника позивача.

Факту вчинення даного порушення названих вище норм Статуту залізниць України та Правил оформлення перевізних документів відповідачем, належним чином, не спростовано.

Обставин, що вказують на відсутність вини вантажовідправника у зазначенні в провізних документах маси вантажу меншої ніж завантажено в дійсності, відповідачем не зазначено.

Про вчинене правопорушення позивачу стало відомо 21 серпня 2015 року а з відповідним позовом він звернувся до суду 25 листопада 2015 року (див. відмітку пошти), не пропустивши строку для судового захисту.

При даних обставинах, враховуючи приписи перелічених норм, позовні вимоги слід задовольнити як обґрунтовані і належним чином не заперечені відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08 липня 2011 року, судові витрати по справі відшкодовуються за рахунок відповідача, пропорційно до задоволених вимог та враховуючи внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, судовий збір в сумі 57 коп. може бути повернуто з Державного бюджету позивачу за його письмовою заявою.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

1. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільський кар'єр" (47372, вул. Стара Максимівка, 29, с. Максимівка, Збаразький район, Тернопільська область, код 00292623) на користь Державного підприємства "Одеська залізниця" (65000, вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, Одеська область, код 01071315) 180095 (сто вісімдесят тисяч девяносто пять) грн. штрафу, 14466 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 72 коп. додаткових витрат, 2918 (дві тисячі девятсот вісімнадцять) грн. 43 коп. сплаченого судового збору.

Видати наказ.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи та особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення, через місцевий господарський суд.

Дата підписання: 22 січня 2016 року.

Суддя І.П. Шумський