КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/27375/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Сітайло Л.Г.

Від позивача - Мазуренко О.І. (довір. №971 від 14.07.15);

Від відповідача - Артамонов Д.В. - керівник;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р.

у справі № 910/27375/15 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Депозитарно - консалтингова компанія "ІНТЕЛЕКТ - ІНВЕСТМЕНС""

про стягнення 3 085, 33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. у справі №910/27375/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем не доведено та не надано доказів порушення відповідачем договірних зобов'язань, наявність обов'язку щодо оплати заявленої до стягнення суми 3085,33 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що оскільки здійснених відповідачем проплат протягом червня-серпня 2013р. було недостатньо як для погашення заборгованості, що виникла у попередній період, так і для оплати послуг, наданих у відповідний період, то відповідна сплачена відповідачем сума в першу чергу зараховувалась позивачем в рахунок оплати заборгованості, що виникла у попередні періоди.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

09.06.2010року між приватним акціонерним товариством "Всеукраїнський депозитарій цінних паперів", як депозитарієм, яке у зв'язку із набранням чинності Закону України "Про депозитарну систему України" перейменовано на публічне акціонерне товариство "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках", та товариством з обмеженою відповідальністю "Депозитарно-консалтингова компанія "ІНТЕЛЕКТ-ІНВЕСТМЕНТС", як зберігачем, укладено депозитарний договір № Д123/10, відповідно до п.1.1 якого зберігач доручив, а депозитарій зобов'язався надавати зберігачу послуги щодо відкриття та ведення рахунку у цінних паперах, зберігання належних зберігачу та його депонентам цінних паперів, обслуговування операцій на цьому рахунку, отримання доходів за цінними паперами на викладених нижче умовах відповідно до Положення про депозитарну діяльність, що затверджується рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Регламенту здійснення депозитарної діяльності депозитарію цінних паперів приватне акціонерне товариство "Всеукраїнський депозитарій цінних паперів" (далі - Регламент Депозитарію), Положення про систему електронних розрахунків по цінних паперах приватного акціонерного товариство "Всеукраїнський депозитарій цінних паперів" (далі - Положення про СЕР), чинного законодавства України та на підставі розпоряджень Зберігача.

Пунктом 2.3 договору встановлено зобов'язання зберігача оплачувати послуги депозитарію та штрафи (за наявності) відповідно до актів-рахунків та рахунків, що надаються депозитарієм відповідно до умов договору.

Вартість депозитарних послуг депозитарію включає: щомісячну абонентську плату за обслуговування рахунку, яка не залежить від наявності та обсягу операцій зберігача; вартість депозитарних послуг залежно від операцій, що передбачені тарифами депозитарію (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору визначено, що щомісячна абонентська плата за обслуговування рахунку в цінних паперах стягується за технічну підтримку в робочому стані рахунку у цінних паперах зберігача та розраховується у визначеному договором порядку.

Сторони у п.3.4 договору погодили, що зберігач сплачує послуги депозитарію на умовах попередньої оплати відповідно до наданих йому рахунків та Актів-рахунків. Сума попередньої оплати залежить від авансового періоду, який не може бути менше 1 місяця. За цим договором авансовий період для зберігача дорівнює три місяці.

Згідно пп.3.6-3.7 договору, щомісяця до 10-го числа місяця, наступного за місяцем отримання послуг від депозитарію, депозитарій готує та надає зберігачу засобами СЕР акт-рахунок прийому-здачі депозитарних послуг за попередній місяць, підписаний електронним цифровим підписом уповноваженої особи депозитарію та електронним цифровим підписом печатки депозитарію. Акт-рахунок містять дані про: загальну вартість виконаних послуг за місяць; залишок авансу або заборгованості зберігача станом на початок місяця; суму платежів зберігача за місяць; суму необхідного авансу, яка розраховується, як вартість виконаних депозитарієм послуг за останній місяць, помножена на кількість місяців авансового періоду; суму, яку повинен сплатити зберігач, яка розраховується виходячи з сум, зазначених у пп.3.7.1-3.7.4 цього договору.

Відповідно до п.3.13, послуги вважаються наданими депозитарієм в повному обсязі, якщо до 20-го числа, наступного за місяцем отримання послуг, від зберігача не отримано обґрунтованих заперечень щодо якості та кількості послуг, наданих депозитарієм та зазначених у акті-рахунку.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України "Про депозитарну систему України" розрахунковий центр - це банк, що функціонує у формі публічного акціонерного товариства відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Банк набуває статусу Розрахункового центру з дня реєстрації Правил Розрахункового центру в Національному банку України в установленому порядку.

Статутом Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" передбачено, що банк здійснює діяльність відповідно до Законів України "Про цінні папери та фондовий ринок", "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", "Про акціонерні товариства", "Про депозитарну систему України", "Про банк і банківську діяльність", Цивільного та Господарського кодексів України, нормативно-правових актів Національної комісії з цінних паперів і фондового ринку, Національного банку України, інших законодавчих актів України.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Предметом позовних вимог є заборгованість відповідача за договором №Д123/10 від 09.06.2010 по актах-рахунках № АД-02306 від 30.06.2013 на суму 1037,00 грн., № АД-02698 від 31.07.2013 на суму 1037,00 грн., № АД-03085 від 31.08.2013 на суму 1037,00 грн., всього у розмірі 3085,33 грн.

Претензією №876 від 24.07.2014 позивач звертався до відповідача з вимогою про оплату 3085,33 грн. вартості послуг наданих в період з 01.06.2013 по 31.08.2013.

Згідно вимог статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення відповідачем договірних зобов'язань, наявність підстав нарахування та стягнення заявленої до стягнення суми боргу, та надати відповідні докази.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не надано належних доказів обов'язку відповідача щодо оплати заявленої до стягнення суми 3085,33 грн. по вказаних актах-рахунках, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 05.07.2013 відповідачем перераховано на рахунок позивача суму 1037,00 грн. по акту-рахунку № АД-02306 від 30.06.2013 за виконані депозитарні послуги у період з 01.06.2013 по 30.06.2013, та 07.08.2013 року здійснено оплату послуг по акту-рахунку № АД-02698 від 31.07.2013 за виконані депозитарні послуги у період з 01.07.2013 по 31.07.2013, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких долучені до справи.

Щодо акта-рахунку № АД-03085 від 31.08.2013 на суму 1037,00 грн. вартості наданих послуг у період з 01.08.2013 по 31.08.2013, то відповідно до наданого відповідачем балансу по цінних паперах за 05.08.2013 та за твердженнями відповідача, остання операція (вилучення з обігу), яка проводилась позивачем та яка підлягає оплаті фактично була здійснена 05.08.2013.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що доказів надання позивачем послуг по договору у період з 01.08.2013 по 31.08.2013, відображених у рахунку № АД-03085 від 31.08.2013 депозитарія, що було б підставою для їх оплати, позивачем не надано.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що сплачені зберігачем кошти у червні-серпні 2013 були зараховані в рахунок оплати заборгованості, що виникла у попередній період, тому заборгованість відповідача була вирахувана саме як несплата послуг за червень-серпень 2013 не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки за умовами укладеного між сторонами депозитарного договору такого зарахування сторонами не передбачено.

Щодо зазначеного позивачем призначення платежу у платіжних документах, то як пояснив в судовому засіданні представник відповідача та вбачається з п.3.4 договору, призначення платежу вказувалось відповідно до наданих йому позивачем актів-рахунків.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. у справі №910/27375/15 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/27375/15.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді О.М. Баранець

Л.Г. Сітайло