донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

02.02.2016р. справа №922/989/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Зубченко І.В., Бойченко К.І.
при секретарі судового засідання Акімовій К.К.
за участю представників сторін:
від прокурора: Полякова С.О. (службове посвідчення №013758 від 06.12.2012р.);
від позивача: не з'явився;
від відповідача: не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Рубіжне Луганської області
на рішення господарського суду Харківської області
від03.11.2015р. (повний текст підписано 09.11.2015р.)
по справі№922/989/15 (суддя Чистякова І.О.)
за позовомПрокурора м. Рубіжне Луганської області в інтересах держави в особі Управління освіти Рубіжанської міської ради, м.Рубіжне
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Рубіжне Луганської області
простягнення 12 209,23грн.
В С Т А Н О В И В:

Прокурор міста Рубіжне Луганської області в інтересах держави в особі Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області (Позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Рубіжне Луганської області (Відповідач) про стягнення 12 209,23грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.06.2014р. по 31.12.2014р. за договором оренди №59 нерухомого комунального майна територіальної громади м. Рубіжне від 01.06.2011р.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.03.2015р. (а.с.а.с.173-177 т.1) у справі №922/989/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2015р. (а.с.а.с.222,223 т.1) у задоволені позовних вимог Прокурора м. Рубіжне Луганської області в інтересах держави в особі Управління освіти Рубіжанської міської ради було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2015р. (а.с.а.с.246-249 т.1) у справі №922/989/15 рішення Господарського суду Харківської області від 24.03.2015р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2015р. було скасовано, а справу було передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області. При цьому, суд касаційної інстанції наголосив на неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій ст.ст.1, 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. та №1079-р та ст.ст.4-7, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, а також - на неповному з'ясуванні судами обставин, що мають значення для справи. Проте, Вищим господарським судом України не визначено, в чому саме полягає неправильне застосування означених норм та які конкретні обставини мають бути додатково з'ясовані під час нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.11.2015р. (повний текст підписано 09.11.2015р.) у справі №922/989/15 позовні вимоги Прокурора м. Рубіжне Луганської області в інтересах держави в особі Управління освіти Рубіжанської міської ради були задоволені в повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано доведеністю факту існування заборгованості з орендної плати у сумі 12 209,23грн. за період з 01.06.2014р. по 31.12.2014р. за договором оренди №59 нерухомого комунального майна територіальної громади м. Рубіжне від 01.06.2011р. та відсутністю підстав для застосування ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Фізична особи-підприємця ОСОБА_6, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2015р. (повний текст підписано 09.11.2015р.) по справі №922/989/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: порушення судом процесуального права, оскільки справа була вирішена у судовому засіданні без явки представників сторін; недоведеність прокурором факту порушення інтересів держави; відсутність документів, які б підтвердили статус Управління освіти Рубіжанської міської ради, як юридичної особи; прийняття рішення незаконним судом, який не був утворений Президентом України, а також відсутність у нього обов'язку зі сплати орендних платежів у зв'язку з проведенням АТО та дією Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Зубченко І.В., Бойченко К.І.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. у справі №913/989/15 було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 02.02.2016р. об 12.15год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 02.02.2016р. попри належне повідомлення (а.с.102 т.2) не з'явився, надавши клопотання (а.с.а.с.98-100 т.2) про залучення документів на підтвердження обставини поточного продовження антитерористичної операції.

Представник Позивача, обізнаний про судовий розгляд (а.с.103 т.2) у судове засідання 02.02.2016р. також не з'явився, але засобами електронного зв'язку надав суду заперечення на апеляційну скаргу (а.с.а.с.104-107 т.2), в яких наголосив на законності та обгрунтованності переглядуваного рішення.

Прокурор у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві від 29.01.2016р. (а.с.а.с.87-97 т.2).

За висновком судової колегії відсутність представників належним чином повідомлених про судовий розгляд Позивача та Відповідача, явку яких не визнавалося обов'язковою, з огляду на достатність наявних матеріалів справи для надання належної правової оцінки оскаржуваному рішенню, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2011р. між Управлінням освіти Рубіжанської міської ради (Орендодавцем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (Орендарем) був укладений договір №59 оренди нерухомого комунального майна територіальної громади м. Рубіжне (Договір - а.с.а.с.13-17 т.1), відповідно до п.1.1. (в редакції додаткової угоди №2 (а.с.23 т.1) якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне майно - нежитлове вбудоване приміщення площею 184,0 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2, в будівлі майстерні СШ №7 на 1-ому поверсі, яке знаходиться на балансі Управління освіти Рубіжанської міської ради, пр.Кірова, 28 вартість, якого визначена у відповідності з проведеною незалежною оцінкою та складає 128969 грн.

З наявних у справі документів вбачається, що середню загальноосвітню школу №7 в м.Рубіжному відкрито згідно рішення Виконкому Рубіжанської міської ради депутатів трудящих, оформленого протоколом №15 від 08.08.1968р. (а.с.144 т.1)

Згідно з інвентарною карткою №46 обліку основних засобів в бюджетних установах (а.с.146 т.1), будівля за адресою: м. Рубіжне, АДРЕСА_2 визначена як майстерня СШ №7, обліковується в управлінні, як основний засіб з інвентарним №10310002, введений в експлуатацію в 1968р.

Відповідно до Переліку (а.с.70 т.1) Рубіжанська спеціалізована школа №7, підпорядковуються управлінню освіти Рубіжанської міської ради та знаходиться на його балансі відповідно до відомостей за вих..№679 від 22.10.2008р. (а.с.156 т.1)

Згідно з п.2.2.34. Положення про Управління освіти Рубіжанської міської ради (а.с.а.с.67-69 т.1) до повноважень останньої віднесено здійснення передачі в оренду приміщень закладів освіти відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.1.2 договору, майно передається в оренду для розміщення майстерні по збірці меблів.

На вимогу п.2.1 договору сторонами було підписано акт прийому-передачі майна від 01.06.2011р. (а.с.26 т.1), відповідно до якого у користування передалось вбудоване нежитлове приміщення, розташоване в будівлі майстерні ЗОШ №7, загальною площею 184,0 кв.м.

Згідно з п. 10.1. договору, в редакції додаткової угоди №2 (а.с.23 т.1) термін дії договору оренди був встановлений по 31.03.2017р.

Відповідно до п. 3.1. договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 01.05.2014р. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням сесії Рубіжанської міської ради. Орендна плата становить без ПДВ 1612,11грн. (з урахуванням індексу інфляції за березень) за перший місяць оренди. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

У п.3.2 договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди №1 від 03.01.2014р. (а.с.66 т.1) оренда плата перераховується орендодавцю не пізніше 15 числа наступного місяця на р/р9432, а плата за комунальні послуги - р/р9432 МФО 204013 в ГУДКУ Луганської обл. м.Луганськ, код 02141957.

Як вбачається з відомостей (а.с.27 т.1), наданих Управлінням освіти Рубіжанської міської ради за вих.№117 від 30.01.2015р. на запит прокурора м. Рубіжне, Відповідач має заборгованість за договором оренди №59 від 01.06.2011р. у сумі 12 209,23грн., яка утворилась впродовж періоду з 01.06.2014р. по 31.12.2014р.

Наразі, в матеріалах справи відсутні докази сплати Відповідачем заборгованості за договором оренди №59 від 01.06.2011р., що стало підставою для задоволення Господарським судом Харківської області заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного субєктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

З огляду на правову природу та змісту укладеного між сторонами договору оренди комунального майна №59 від 01.06.2011р., статусу об'єкта оренди, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України.

Сутність заявленого позову полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання зумовленого вказаним договором обов'язку зі сплати орендних платежів.

Дійсно, укладений між сторонами договір, є належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, зокрема, права Орендодавця на отримання орендних платежів, що безпосередньо закріплено і в ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України та ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що підлягають застосуванню до правовідносин періоду формування стягуваних в межах цієї справи коштів.

Проте, в розглядуваному випадку пріоритетному застосуванню підлягає спеціальні норми Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", а саме:

ст.1, що визначає:

- період проведення антитерористичної операції, який охоплює визначений місцевим судом період формування стягуваної заборгованості з орендної плати (з 01.06.2014р. по 31.12.2014р.);

- територію проведення антитерористичної операції, що визначається населеними пунктами, визначеними у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку.

та ст.7 цього Закону, що скасовує орендну плату за користування державним та комунальним майном на вказаний період проведення антитерористичної операції для суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Апеляційний суд наголошує, що спеціальність означених законодавчих приписів по відношенню до приведених вище норм відносно обов'язку сплати орендної плати за користування комунальним майном зумовлена п.3 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VI від 02.09.2014р.

Означений Закон відповідно до п.1 його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності з наступного дня після його опублікування, яке відбулося 14.10.2014р. у "Голосі України" №197 та за своєю сутністю в частині наведених вище норм встановив тимчасове спеціальне право орендарів не здійснювати орендні платежі за користування комунальним майном впродовж відповідного періоду (що розпочався з 14.04.2014р.), коло яких (орендарів - суб'єктів означеного спеціального права) визначається суб'єктами господарювання, що здійснюють свою діяльність на території населених пунктів, визначення переліку яких цим Законом доручено Кабінету Міністрів України (абз. 3 п.5 ст.11 Закону).

Таким чином, означене спеціальне право, яке за своєю суттю опосередковує гарантії підприємництва в умова запровадженого особливого режиму антитерористичної операції встановлено і надано безпосередньо спеціальним Законом у відповідності до п.8 ст.92 Конституції України та в силу цієї ж норми Основного Закону не можуть бути скасовані інакше, ніж відповідним Законом або у встановленому таким Законом порядку. В свою чергу, Кабінет Міністрів України зобов'язаний на виконання Закону №1669-VI від 02.09.2014р. лише визначити коло суб'єктів такого спеціального права і це повноваження не може ототожнюватися із запровадження цього права або його зміною/скасуванням.

Прийняттям розпорядження №1053-р від 30.10.2014р. Кабінет Міністрів України виконав покладений на нього обов'язок та опосередковано (за територіальною ознакою) встановив коло суб'єктів, яким, зокрема, Законом України №1669-VI від 02.09.2014р. надане спеціальне право щодо звільнення від орендної плати за користування комунальним майном, що зумовило персональне набуття відповідними суб'єктами означеного тимчасового права з огляду на приписи ч.2 ст.52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014р.

Оскільки ані Закон України №1669-VI від 02.09.2014р., ані Закон України "Про Кабінет Міністрів України" №794-VII від 27.02.2014р. не передбачають можливості (повноважень) Кабінету Міністрів України шляхом прийняття організаційно-розпорядчого акту (яким є розпорядження згідно із ч.3 ст.49 Закону України №794-VII від 27.02.2014р.) скасування або обмеження у інший спосіб встановленого законами України прав, остільки подальше прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження №1079-р від 05.11.2014р. (незалежно від результатів його оскарження в межах адміністративного судочинства) про зупинення дії розпорядження №1053-р від 30.10.2014р. жодною мірою не впливає на наявність і існування у визначеного на той момент належним чином кола суб'єктів спеціальних прав, передбачених Законом №1669-VI від 02.09.2014р.

Дійсно, в силу ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.3 Закону України №794-VII від 27.02.2014р. Кабінет Міністрів України, як орган державної виконавчої влади може здійснювати свої повноваження виключно у визначених Конституцією та законами України межах. При цьому, згідно із ч.1 ст.52 Закону України №794-VII від 27.02.2014р. обов'язкові для виконання розпорядження Урядом видаються виключно на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України. Як зазначалося вище, відсутні норми Конституції або Законів України, які б передбачали право Уряду шляхом прийняття розпоряджень невілювати (скасовувати або обмежувати) встановлені Законом №1669-VI від 02.09.2014р. спеціальні права, які на виконання цього Закону і у встановленому ним порядку були надані відповідному колу суб'єктів, тому у суду в силу вимог ст.8 Конституції України та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для незастосування визначеного розпорядженням КМУ №1053-р від 30.10.2014р. Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція лише з мотивів подальшого прийняття розпорядження №1079-р від 05.11.2014р.

Апеляційним судом також враховується, що зупинення дії актів Уряду в силу п.15 ч.1 ст.106 Конституції України та ч.6 ст.49 Закону України №794-VII від 27.02.2014р. може бути здійснено лише Президентом України.

Між тим, місцевий суд означених норм матеріального права не застосував та всупереч положень ст.8 Конституції України дійшов безпідставного висновку щодо неможливості застосування у розглядуваній справі спеціальних норм ст.7 Закону України №1669-VI від 02.09.2014р. лише з мотивів існування розпорядження №1079-р від 05.11.2014р., що призвело до прийняття неправильного рішення у справі відносно позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.06.2014р. по 31.12.2014р. у сумі 12 209,23грн. При цьому, сам по собі висновок місцевого суду про те, що у світлі положень вказаного Закону лише Уряд управнений визначати територію проведення АТО (на якій запроваджено спеціальний режим господарювання), а наказ АТЦ при СБУ за №33/6/а в цьому контексті є неналежним доказом, є обґрунтованим, проте такий висновок не усуває безпідставне незастосування місцевим судом наведених вище норм матеріального права.

Більш того, на даний час розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до положень якого, м. Рубіжне Луганської області також віднесено до цих територій. В свою чергу, як зазначалося вище, період, впродовж якого орендарі державного та комунального майна не території, яка визначена Кабінетом Міністрів України згідно Закону України №1669-VI від 02.09.2014р., звільняються від сплати орендної плати, визначений цим Законом і охоплює за його умовами період формування стягуваної заборгованості незалежності від дати набрання чинності розпорядження від 02.12.2015 р. № 1275-р.

Таким чином, за висновком судової колегії, вказані норми матеріального права місцевий суд застосував неправильно, що у світлі положень п.4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України є достатньою підставою для скасування переглядуваного рішення і прийняття нового - про відмову у задоволені позовних вимог. Дійсно, відсутність в силу скасування за спеціальною нормою зобов'язання зі здійснення стягуваної орендної плати впродовж періоду її формування, унеможливлює як порушення такого зобов'язання Відповідачем у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, так і примушення у судовому порядку до виконання такого відсутнього обов'язку зважаючи на приписи ч.1 ст.19 Конституції України та ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України.

Між тим, задовольняючи апеляційні вимоги з наведених вище підстав, апеляційний суд наголошує на юридичний неспроможності доводів Скаржника щодо прийняття переглядуваного рішення незаконним судом та в незаконному складі, адже функціонування Господарського суду Харківської області як судового органу зумовлено положеннями ст.5 Закону УРСР «Про арбітражний суд», що передбачав існування арбітражних судів в областях ще до прийняття Конституції України 1996р. та подальшими змінами до цього Закону, запровадженими, зокрема Законом України 21 червня 2001 року N 2538-III, яким арбітражні суди областей набули статусу місцевих господарських.

Щодо інших доводів Скаржника, апеляційний суд зазначає наступне:

За змістом ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Позивач є структурним підрозділом органу місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, в силу ч.1 ст.16 цього Закону є юридичною особою, а згідно із ч.5 ст.16 здійснюють функції суб'єкта комунальної власності від імені та інтересах територіальної громади. Таким чином, належність статусу визначеного Прокурором Позивача в матеріально-правовому аспекті як юридичної особи, органу місцевого самоврядування та уповноваженого здійснювати функції власника довкола спірного майна зумовлена безпосередніми приписами діючого законодавства, через що посилання на недоведеність та невизначеність означених аспектів та безпідставність відхилення відповідних клопотань за змістом апеляційної скарги апеляційним судом розцінюється як юридично необґрунтовані. В свою чергу, п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 допускає можливість подання Прокурором позовів і в інтересах органів місцевого самоврядування, отже з огляду на це, доводи апелянта відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з Позивача на користь Відповідача, а оскільки на момент подання цього позову прокурор мав пільги зі сплати судового збору, тому судові витрати за подання позову в даному випадку не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Рубіжне Луганської області на рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2015р. (повний текст підписано 09.11.2015р.) у справі №922/989/15 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2015р. (повний текст підписано 09.11.2015р.) у справі №922/989/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №922/989/15, яким відмовити повністю у задоволені позовних вимог Прокурора міста Рубіжне Луганської області в інтересах держави в особі Управління освіти Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Рубіжне Луганської області про стягнення 12 209,23грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.06.2014р. по 31.12.2014р. за договором оренди №59 нерухомого комунального майна територіальної громади м. Рубіжне від 01.06.2011р.

4. Стягнути з Управління освіти Рубіжанської міської ради (93000, Луганська область, м. Рубіжне, пр. Кірова, буд.28, ідентифікаційний код 02141957, п/р 1087 в ГУДКУ в Луганській області м. Луганськ, МФО 804013) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (93000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2009,70грн.

5. Доручити Господарському суду Харківської області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

6. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

К.І. Бойченко

Надруковано: 6 прим.: 1 - прокурору, 2, 3 - сторонам, 4- у справу, 5-ГСХО, 6-ДАГС