КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа№ 910/26328/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Бенько І.В.- представник;

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: Даниленко С.В.-представник.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015

у справі №910/26328/15 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка"

до Публічного акціонерного товариства „Український інноваційний банк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:Товариство з обмеженою відповідальністю „Штрабаг"

про визнання договору застави і банківської гарантії такими, що припинили дію, розірвання договору та стягнення 2 240 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства „Український інноваційний банк" про визнання договору застави і банківської гарантії такими, що припинили дію, розірвання договору та стягнення 2 240 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №910/26328/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі №910/26328/15 та прийняти нове рішення яким позов задовольнити повністю згідно змісту його прохальної частини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка " у справі № 910/26328/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2015 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка" до провадження, розгляд справи призначено на 21.01.2016.

30.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких позивач просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

18.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

21.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому третя особа просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.01.2016 представник позивача надав свої пояснення по справі та підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі. Представник третьої особи заперечував проти апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві. Представник відповідача у вказане судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2015 № 910/26328/15 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.06.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Штрабаг" (далі по тексту - генеральний підрядник, третя особа, ТОВ „Штрабаг") та Товариством з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс" (далі по тексту - субпідрядник, боржник, ТОВ „Доравтосервіс") укладено Договір субпідряду №09062009 (далі по тексту - Договір субпідряду), за умовами якого субпідрядник зобов'язався виконати роботи передбачені умовами договору, а генеральний підрядник прийняти і оплатити їх вартість.

12.11.2010 між Акціонерним товариством „Український інноваційний банк" (перейменовано в Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк"; далі по тексту - відповідач, Гарант, Банк, Заставодержатель, ПАТ "Укрінбанк") та ТОВ "Доравтосервіс" (боржник) укладено Договір №6-10 про надання гарантії (далі по тексту - Договір гарантії), за умовами якого (п. 1.1. Договору гарантії) за дорученням Боржника Гарант зобов'язується надати на користь ТОВ Штрабаг" (Гарантоотримувач), банківську гарантію №G5-10 на суму 2 195 324,44 грн. (далі - Банківська гарантія) строком дії по 30 жовтня 2020 року (включно), в забезпечення виконання зобов'язань Боржника перед Гарантоотримувачем по Договору субпідряду.

12.11.2010 між ПАТ „Укрінбанк" (відповідач) та ТОВ „Доравтосервіс" підписано (укладено) Банківську гарантію №G5-10 (далі по тексту - Гарантія №G5-10), за умовами якої ПАТ „Укрінбанк" за дорученням субпідрядника безвідклично зобов'язується, як гарант сплатити ТОВ „Доравтосервіс" за вашою першою письмовою вимогою у термін не більше 5-ти банківських днів будь-яку суму, що не перевищує 2 195 324,44 грн.

17.11.2011 року між ПАТ „Укрінбанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка" (далі по тексту - позивач, ТОВ „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка", Заставодавець, вкладник) укладено Договір банківського вкладу „Гарант В1" №20-1915 (далі по тексту - Договір банківського вкладу).

Згідно з ст. 1 Договору банківського вкладу, вкладний депозитний рахунок - рахунок №5002, який Банк відкриває Вкладнику для розміщення банківського вкладу (депозиту); сума банківського вкладу - становить 2 240 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Договору банківського вкладу, Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок, визначений у статті 1 цього Договору за умовами надання документів, передбачених чинним законодавством.

Статтею 1 Договору банківського вкладу (зі змінами внесеними Додатковою угодою №1 від 17.11.2011) передбачено, що кінцева дата розміщення банківського вкладу становить 30.12.2020 року, однак повернення коштів здійснюється не раніше повного виконання зобов'язань ТОВ „Доравтосервіс" (надалі - принципал) за Договором про надання гарантії №6-10 від 12 листопада 2010р., укладеним між Принципалом та Банком (надалі - Договір про надання Гарантії).

Згідно з п. 2.8. ст. 2 Договору банківського вкладу (зі змінами внесеними Додатковою угодою №1 від 17.11.2011 року), майнові права на грошові кошти в сумі 2 240 000,00 грн. за Договором є забезпеченням виконання зобов'язань TОB "Доравтосервіс" перед Банком за Договором про надання гарантії №6-10 від 12 листопада 2010р., укладеним між Принципалом та Банком (надалі - - Договір про надання гарантії).

Договір може бути розірваний до закінчення терміну, зазначеного в Статі 1 цього Договору, та/ або достроково повернений вклад (його частина) за умови попередження Вкладником про це Банк за 50 днів, та надання в заставу прийнятного для Банку майна або повного виконання зобов'язань за Договором про надання гарантії (п. 3.7. Договору банківського вкладу).

17.11.2011 між відповідачем (заставодержатель) та позивачем (заставодавець) укладено Договір застави майнових прав №13-11з (права вимоги коштів з депозитного рахунку) (далі по тексту - Договір застави).

Відповідно до п. 1.1. Договору застави, цей Договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з умов Договору про надання гарантії №6-10 від 12.11.2010, укладеного між ТОВ „Доравтосервіс" (надалі - Боржник) і заставодержателем (далі Договір про надання гарантії). Заставою за цим Договором також забезпечуються вимоги щодо сплати боржником інших платежів у розмірах та випадках, передбачених Договором про надання гарантії, відшкодування боржником та заставодавцем збитків, понесених у зв'язку з невиконанням (неналежним виконанням) ним зобов'язань за Договором про надання гарантії та цим Договором, а також забезпечуються вимоги, зазначені у п.п. 3 2.1. цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору застави, за цим Договором заставодавець передає в забезпечення виконання умов Договору про надання гарантії та цього Договору майнові права, а саме: право вимоги коштів з рахунку №5002 в сумі 2 240 000,00 грн., відкритого у Київській філії ПАТ „Укрінбанк" Згідно Договору банківського вкладу „Гарант В1" №20-1915 від 17 листопада 2011 року та Додаткової угоди №1 від 17 листопада 2011 року до цього Договору (надалі - Предмет застави). Боржником по відношенню до заставодавця у зобов'язанні, право вимоги по якому передається в заставу за цим Договором, є Публічне акціонерне товариство „Український інноваційний банк" в особі Київської філії Публічного акціонерного товариства „Український інноваційний банк" (МФО 300250, ).

Згідно з п. 1.3. Договору застави, цим Договором заставодавець уступає заставодержателю право вимоги коштів з рахунку вказаного в п. 1.2. цього Договору, у разі невиконання боржником будь-яких зобов'язань за Договором про надання гарантії, та в разі дострокового розірвання Договору банківського вкладу „Гарант В1" №20-1915 від 17 листопада 2011 року та Додаткової угоди №1 від 17 листопада 2011 року до цього Договору та/або пред'явлення вимоги про дострокове повернення вкладу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.11.2012 у справі №5009/2397/12 ТОВ „Доравтосервіс" було ліквідовано у процесі провадження справи про банкрутство, а тому позивач вважає що Договір №6-10 про надання гарантії від 12..11.2010 року припинив свою дію з моменту ліквідації ТОВ „Доравтосервіс", а тому оскільки Договір №6-10 про надання гарантії від 12..11.2010 року припинений ліквідацією ТОВ „Доравтосервіс" то Договір застави майнових прав №13-11з від 17.11.2011 року автоматично теж припиняється, а також зобов'язання по Договору №6-10 про надання гарантії від 12..11.2010 року не можуть бути ані виконані, ані забезпечені у жодний спосіб, то п. 3.7. Договору банківського вкладу „Гарант В1" №20-1915 від 17.11.2011 року не може бути до врегулювання правовідносини сторін жодним чином застосований, а тому позивач просить суд керуватися його п. 3.1., у відповідності до якого право дострокового отримання депозитного вкладу є беззаперечним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частино 1, 2 ст. 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

У відповідності до ч. 1 ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Пунктом 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №639, передбачено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов'язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов'язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов'язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання (ч. 1 ст. 562 ЦК України).

Пунктом 4.2.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 24 листопада 2014 року №1 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" передбачено, що Зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання (стаття 562 ЦК України). Обов'язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає лише за умов порушення боржником забезпеченого гарантією зобов'язання та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із цих умов відповідальність гаранта не настає. Відповідно до приписів статті 561 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором (бенефіціаром) припиняється з визначеного в гарантії строку, на який вона видавалася. При цьому слід враховувати, що норми ЦК України не пов'язують між собою строк гарантії і строк основного зобов'язання, яке забезпечується гарантією.

Особливістю гарантії є те, що гарантійне зобов'язання носить самостійний, автономний характер щодо основного зобов'язання (аналогічної правової позиції притримується ВГСУ в постанові від 31.07.2015 у справі №910/25242/13).

Гарантія може забезпечувати як грошове, так і не грошове зобов'язання боржника. При цьому відповідальність гаранта перед кредитором носить виключно грошовий характер. При порушенні боржником основного зобов'язання, гарант повинен лише сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії, а не виконати забезпечене зобов'язання в натурі.

Крім того, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов'язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі:

- 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію;

- 2) закінчення строку дії гарантії;

- 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією.

Зі змісту договору №6-10 про надання гарантії від 12 листопада 2010 року, зокрема п. 1.1., за дорученням Боржника Гарант зобов'язується надати на користь ТОВ „Штрабаг", м. Київ, вул. Воровського, 36 (далі - Гарантоотримувач), банківську гарантію №G5-10 на суму 2 195 324,44 грн., строком дії по 30 жовтня 2020 року (включно) в забезпечення виконання зобов'язань Боржника перед Гарантоотримувачем по Договору субпідряду №09062009 від 09.06.2009 року, укладеному між Боржником та Гарантоотримувачем.

А тому зазначений Договір гарантії регулює відносини між ТОВ „Доравтосервіс" та ПАТ „Укрінбанк" саме із надання гарантії, регулює питання оплати боржником послуг гаранта і жодним чином не стосується прав ТОВ „Штрабаг", та зобов'язань ПАТ „Укрінбанк", що виникають із гарантії №G5-10.

Із тексту гарантії №G5-10 вбачається, що ця гарантія вступає в дію з 12 листопада 2010 року і діє по 30 жовтня 2020 року включно, та її дія припиняється повністю та автоматично. Дія банківської гарантії та наші зобов'язання за нею припиняються також достроково у наступних випадках:

- сплати Вам суми банківської гарантії;

- Вашої відмови від своїх прав за банківською гарантією шляхом повернення нам її оригіналу або шляхом подання письмової заяви про звільнення нас від зобов'язань за банківською гарантією.

Згідно з ч. 3 ст. 565 ЦК України, якщо гарант після пред'явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов'язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

12.10.2015 року ТОВ „Штрабаг" подано вимогу про сплату грошової суми відповідно до умов гарантії через настання гарантійного випадку сплатити вартість виконаних робіт в межах гарантійного випадку, що настав в сумі 8 317,73 грн., що свідчать про неприпинення дії Банківської гарантії, а отже не припинилися зобов'язання Банку.

Договір №6-10 про надання гарантії, та і сама гарантія №G5-10 не містять додаткових положень, які б зумовлювали припинення гарантії. Сама гарантія №G5-10 не містить положення про її припинення внаслідок припинення договору, на підставі якого вона була видана. Крім того, ТОВ „Штрабаг" не відмовлялось від своїх прав за банківською гарантією.

В поясненнях Позивач стверджує, що оскільки, ліквідовано то внаслідок ліквідації припинились зобов'язання останнього за Договором субпідряду, то відповідно, повинна бути припиненою і гарантія № G5-10.

Однак з даним твердженням погодитись не можна в зв'язку з нормативними приписами ч. 1 ст. 562 ЦК України та з тим, що особливістю гарантії є те, що гарантійне зобов'язання носить самостійний, автономний характер щодо основного зобов'язання, а тому позовні вимоги про визнання припиненою гарантії №G5- 10 не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 1 Закону України „Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст. 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі:

- 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

- 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

- 3) реалізації предмета застави;

- 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Згідно з п. 8.9 Договору застави майнових прав №13-11з від 17.11.2011 заставодавець погоджується забезпечувати виконання зобов'язань, що випливають з Договору про надання гарантії новим боржником.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що в зв'язку з тим що не припинилося зобов'язання, забезпечене заставою, то правові підстави для визнання таким, що припинив дію із 28 листопада 2012 року договір застави майнових прав №13-11з (права вимоги коштів з депозитного рахунку) від 17 листопада 2011 року також відсутні, а тому позовні вимоги і цій частині не підлягають задоволенню з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до п. 3.1. Договору банківського вкладу, договір можу бути розірвано до настання кінцевої дати розміщення банківського вкладу, зазначеної в статті 1 цього договору, на вимогу однієї із сторін.

В обґрунтування позовної вимоги про розірвання договору банківського вкладу №20-1915 від 17 листопада 2011 року позивач зазначив, що Договір №6-10 про надання гарантії від 12.11.2010 року припинив свою дію з моменту ліквідації ТОВ „Доравтосервіс", а тому оскільки Договір №6-10 про надання гарантії від 12.11.2010 року припинений ліквідацією ТОВ „Доравтосервіс", а зобов'язання по ньому не можуть бути ані виконані, ані забезпечені у жодний спосіб, то п. 3.7. Договору банківського вкладу „Гарант В1" №20-1915 від 17.11.2011 року не може бути до врегулювання правовідносини сторін жодним чином застосований, а тому позивач просить суд керуватися його п. 3.1., у відповідності до якого право дострокового отримання депозитного вкладу є беззаперечним.

Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України (в редакції від 22.09.2011 року, яка діяла на момент укладання договору між сторонами), за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Пунктом 3.7. Договору банківського вкладу передбачено, що Договір може бути розірваний до закінчення терміну, зазначеного в Статі 1 цього Договору, та/ або достроково повернений вклад (його частина) за умови попередження Вкладником про це Банк за 50 днів, та надання в заставу прийнятного для Банку майна або повного виконання зобов'язань за Договором про надання гарантії.

У відповідності з ст. 1 Договору банківського вкладу (зі змінами внесеними Додатковою угодою №1 від 17.11.2011 року), кінцева дата розміщення банківського вкладу становить 30 грудня 2020 року, однак повернення коштів здійснюється не раніше повного виконання зобов'язань ТОВ „Доравтосервіс" (надалі - принципал) за Договором про надання гарантії №6-10 від 12 листопада 2010 року, укладеним між Принципалом та Банком (надалі - Договір про надання Гарантії).

А отже, сторони передбачили умови розірвання та повернення вкладу які висвітлили в пунктах 3.1. та 3.7. Договору банківського вкладу (зі змінами внесеними Додатковою угодою №1 від 17.11.2011 року), також судом враховано приписи ч. 2 ст. 1060 ЦК України (в редакції від 22.09.2011 року, яка діяла на момент укладання договору між сторонами), однак між сторонами укладено 17.11.2011 року Додаткову угоду №1, якою передбачено умови повернення вкладу викладені в п. 3.7. Договору банківського вкладу.

Таким чином, Додаткова угода №1 від 17.11.2011 року до Договору банківського вкладу не визнавалася недійсною та є такою що діє, а тому позовні вимоги про розірвання Договору банківського вкладу №20-1915 від 17 листопада 2011 року та стягнення грошових коштів у розмірі 2 240 000,00 грн. не підлягають задоволенню, в зв'язку з невиконанням позивачем умов, які передбачені п. 3.7. Договору банківського вкладу та не надання належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Доравтосервіс-Петропавлівська Борщагівка" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 у справі № 910/26328/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/26328/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська