ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 911/5420/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Кагарлицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№115)»

до Ірпінського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№132)

про стягнення 21 060,87 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. 20/21 від 20.01.2016);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. №1 від 18.01.2016).

Обставини справи:

Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Кагарлицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№115)» (далі позивач) звернулося з позовом до Ірпінського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№132) (далі відповідач) про стягнення 21 060,87 грн заборгованості, з яких: 16 314,00 грн основного боргу та 4 746,87 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договорів №46Г від 14.07.2014 та №119Г від 09.10.2014 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.12.2015 порушено провадження у справі № 911/5420/15, розгляд справи призначено на 21.01.2016.

20.01.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №20-183 від 18.01.2016 (вх. №1234/16), згідно якого відповідач повідомив, що ним була повністю оплачена сума основного боргу та просив не застосовувати до відповідача штрафні санкції.

У судовому засіданні 21.01.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача просив не застосовувати до відповідача штрафні санкції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.2014 між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Кагарлицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№115)» (продавець) та Ірпінським виправним центром управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№132) (покупець) було укладено договір №46Г, згідно якого продавець зобовязався у 2014 році продати і відвантажити товар в обсязі, асортименті і терміни згідно з рознарядками покупця відповідно до його потреби, а покупець зобовязався забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з специфікацією.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 4 160,00 грн, в тому числі ПДВ. Ціна договору включає вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, ПДВ, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

Згідно п. 4.1 договору розрахунок за договором проводиться шляхом оплати товару покупцем по факту поставки протягом 90 банківських днів з дати отримання товару на склад покупця по мірі надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур продавця, належним чином оформлених накладних.

Пунктом 4.2 договору визначено, що датою отримання товару є дата зазначена в накладних.

Відповідно до п. 10.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014

09.10.2014 між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство Кагарлицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№115)» (продавець) та Ірпінським виправним центром управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№132) (покупець) було укладено договір №119Г, згідно якого продавець зобовязався у 2014 році продати і відвантажити товар в обсязі, асортименті і терміни згідно з рознарядками покупця відповідно до його потреби, а покупець зобовязався забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з специфікацією.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 32 364,00 грн, в тому числі ПДВ. Ціна договору включає вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, ПДВ, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

Згідно п. 4.1 договору розрахунок за договором проводиться шляхом оплати товару покупцем по факту поставки протягом 90 банківських днів з дати отримання товару на склад покупця по мірі надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур продавця, належним чином оформлених накладних.

Пунктом 4.2 договору визначено, що датою отримання товару є дата зазначена в накладних.

Відповідно до п. 10.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014.

На виконання умов договорів позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 39 165,00 грн, що підтверджується накладними №276 від 17.07.2014, №397, №398 від 01.10.2014, №74, №75, №76, №411, №411/1, №411/2 від 09.10.2014.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, залишивши при цьому суму боргу у розмірі 16 314 грн, що підтверджується банківськими виписками та актами звірки взаєморозрахунків від 01.07.2015 та 01.08.2015.

Суд встановив, що 10.12.2015 відповідач сплатив на рахунок позивача суму основного боргу у розмірі 16 314,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 576 від 10.12.2015, внаслідок чого на момент судового розгляду справи борг відповідача перед позивачем за поставлений на підставі видаткових накладних згідно договорів № 46Г від 14.07.2014 та №119Г від 09.10.2014 товар відсутній.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на здійснену оплату відповідачем 16 314,00 грн основного боргу, суд вважає, що провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення 16 314,00 грн боргу за поставлений на підставі видаткових накладних згідно договорів № 46Г від 14.07.2014 та №119Г від 09.10.2014 товар підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Крім того, позивачем нарахована пеня в сумі 4 746,87 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Приписами статей 230, 231 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, в силу наведених положень законодавства, пеня може стягуватись виключно у випадку, якщо таке передбачено договором (встановлено за згодою сторін) чи законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 08.07.2013 у справі №4/5014/2433/2012.

Положеннями договорів №46Г від 14.07.2014 та №119Г від 09.10.2014 не встановлено відповідальності покупця у вигляді пені за прострочення оплати за поставлений товар.

З огляду наведеного, а також враховуючи, що відповідальність за порушення відповідачем грошового зобовязання у вигляді пені та її розміри, сторонами за договорами №46Г від 14.07.2014 та №119Г від 09.10.2014 не передбачена, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 4 746,87 грн пені є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині вимоги Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Кагарлицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№115)» до Ірпінського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (№132) про стягнення 16 314 (шістнадцяти тисяч триста чотирнадцяти гривень) 00 коп. основного боргу припинити.

2. В решті позову відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 26.01.2016

Суддя В.М. Антонова