РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016Справа №910/30254/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група"

про стягнення 350 381,22 грн.

за участю представників:

від позивача:Бевз А.С.- представник за довіреністю б/н від 22.10.2015 р.
від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" про стягнення 350 381,22 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем (лізингоодержувачем) зобов'язань за договором оперативного лізингу № 015/11 ОЛ ЮО АВ від 01.04.2011 р. в частині своєчасної сплати лізингових платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові ТОВ "КрАЗ Лізинг" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" заборгованість у сумі 350 381,22 грн., яка складається з основної заборгованості у сумі 191 991,85 грн., інфляційної складової боргу у сумі 144 443,52 грн. та 3 % річних у сумі 13 945,85 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у якому судом було відмовлено, як необгрунтованому. Позиція відповідача стосовно даного позову суду невідома, причини неявки та ненадання доказів судом визнані неповажними.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

01.04.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" (лізингоодержувач) був укладений договір оперативного лізингу № 015/11 ОЛ ЮО АВ (далі - договір), предметом якого є надання лізингодавцем у платне користування (оперативний лізинг) лізингоодержувачу предмету лізингу: автомобіль Mersedes Benz Actros 4140 K, № шасі WDB 932315 1L 284058, № двигуна 54 1923 00 565080, 2007 року, державний номерний знак АА 5769 НВ.

Строк, на який передається предмет лізингу у оперативний лізинг, становить 62 місяці з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу. Фактичний строк оперативного лізингу визначається з дня підписання акту приймання-передачі та діє до підписання акту повернення предмету лізингу лізингодавцю (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно щомісячно до 6 числа за поточний місяць. Загальна сума лізингових платежів складає 1 543 800,00 грн. Якщо строк сплати чергового лізингового платежу припадає на неробочий день, то лізингоодержувач зобов'язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий день.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобовязань по цьому договору (п. 18.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору оперативного лізингу ТОВ "КрАЗ Лізинг" передало лізингоодержувачу - ТОВ "Енергетична група" об'єкт лізингу, а саме - автомобіль Mersedes Benz Actros 4140 K, № шасі WDB 932315 1L 284058, № двигуна 54 1923 00 565080, 2007 року, державний номерний знак АА 5769 НВ, про що свідчить акт прийому-передачі від 01.04.2011 р. Отже, у відповідача виник обов'язок сплачувати лізингові платежі.

Разом з тим, відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором, а саме: за період з квітня 2011 р. по березень 2013 р. лізингові платежі у загальній сумі 597 600,00 грн. сплатив частково - на суму 435 798,25 грн., про що свідчать банківські виписки з рахунку позивача. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість у сумі 161 801,75 грн.

Вказана заборгованість підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.03.2012 р. по 21.02.2013 р. та претензією № 105 від 22.02.2013 р.

Також судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору оперативного лізингу № 015/11 ОЛ ЮО АВ від 01.04.2011 р., 10.03.2013 р. між сторонами був укладений договір про внесення до нього змін, яким припинено дію даного договору з 10.04.2013 р., а лізингоодержувач визнав заборгованість у сумі 161 801,75 грн. та нараховану йому пеню у сумі 30 190,10 грн. Вказану заборгованість відповідач зобов'язався погасити у строки, визначені графіком сплати заборгованості та пені (додаток № 1 до договору), починаючи з 15.04.2013 р. по 15.09.2013 р. (останній платіж).

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно зі ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 11.2.1 договору за порушення обов'язку із своєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених договором, лізингоодержувач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми непогашеної заборгованості за лізинговими платежами за кожен день прострочки.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та на той факт, що відповідачем не виконані зобов'язання, передбачені основним договором та договором про внесення змін щодо сплати лізингових платежів за період з квітня 2013 р. по вересень 2013 р., а також враховуючи, що відповідачем визнано основну заборгованість у сумі 161 801,75 грн., а також пеню у сумі 30 190,10 грн. (всього на суму 191 991,85 грн.), суд вважає, що заявлені позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 144 443,52 грн. та 3 % річних у сумі 13 945,85 грн. за період з 16.04.2013 р. по 01.12.2015 р., нараховані на суму 191 991,85 грн., що складається із заборгованості по лізинговим платежам (161 801,75 грн.) та пені (30 190,10 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що положення ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов'язання - основного боргу.

Ні нормами Цивільного кодексу України, ні нормами Господарського кодексу України не передбачено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму пені, нараховану на основну заборгованість, тобто лише на суму 161 801,75 грн.

Так, відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014 р., стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, а тому на суму неустойки не нараховуються проценти (ч. 2 ст. 550 ЦК). Під процентами в цьому випадку слід розуміти проценти за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК, та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, які стягуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

Вказана норма кореспондується з пунктом 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого проценти на суму неустойки не нараховуються в силу прямої заборони законом такого нарахування (частина друга статті 550 ЦК України), тому що неустойка не є коштами, за користування якими здійснюється нарахування процентів річних згідно із законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, нарахування матеріальних втрат на суму пені (30 190,10 грн.) не здійснюється, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Провівши власний розрахунок матеріальних втрат на суму основної заборгованості по лізингових платежах (161 801,75 грн.), суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 127 457,63 грн. та 3 % річних у 11 753,90 грн., а, отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" про стягнення 350 381,22 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" (03115, м. Київ, вул. Львівська, 18, корпус Б, ідентифікаційний код 30782182) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 11-Б, ідентифікаційний код 34979070) заборгованість у сумі 191 991 (сто дев'яносто одну тисячу дев'ятсот дев'яносто одну) грн. 85 коп., інфляційну складову боргу у сумі 127 457 (сто двадцять сім тисяч чотириста п'ятдесят сім) грн. 63 коп., 3 % річних у сумі 11 753 (одинадцять тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 90 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" (03115, м. Київ, вул. Львівська, 18, корпус Б, ідентифікаційний код 30782182) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 11-Б, ідентифікаційний код 34979070) витрати по сплаті судового збору в сумі 4 968 (чотири тисячі дев'ятсот шістдесят вісім) грн. 05 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 21 січня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 26 січня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.