КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа№ 910/22743/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача : не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дескон Трейд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року

у справі № 910/22743/15 (суддя:Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Експобанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дескон Трейд"

про стягнення заборгованості 29 838, 26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Експобанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дескон Трейд" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 29838,26 грн, з яких: 20136,50 грн основна заборгованість за договором оренди, 6404,54 грн пеня за несвоєчасну сплату оренди, 2718,27 грн основна заборгованість по комунальним платежам та 578,95 грн пені за несвоєчасно сплачені комунальні платежі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання щодо своєчасного та повного внесення орендної плати і комунальних платежів за договором оренди нежитлових приміщень від 10.06.2014 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дексон Трейд" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" заборгованість по орендній платі у розмірі 20 136,50 грн, заборгованість по комунальним платежам у розмірі 2 718,27 грн, пеню по орендній платі у розмірі 4 315,99 грн, пеню по комунальним у розмірі 577,34 грн та 1699,02 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дескон Трейд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року по справі № 910/22743/15 скасувати повністю або частково і прийняти нове рішення якім задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені по орендній платі в сумі 1143,08 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

При цьому, скаржник відзначив, що загальний розмір пені за простроченими зобов'язаннями щодо сплати орендної плати становить суму у розмірі 1143,087 грн.

Крім того, апелянт вказав на відсутність в матеріалах справи доказів ціноутворення плати за комунальні послуги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дескон Трейд" було прийнято до провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу від 22.01.2016 року за №18/19 позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року по справі №910/22743/15 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дескон Трейд" - без задоволення.

В судове засідання 26.01.2016 року представники сторін не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження сторін апеляційного провадження копії ухвали від 01.12.2015 року. Отримання процесуального документа позивачем підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 13948503. Отримання процесуального документа відповідачем підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 13948511.

Разом з цим, згідно частини 3 пункту 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ст. 102 ГПК України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дескон Трейд" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

10.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дексон Трейд" (орендар) було укладено договір оренди нежилих приміщень (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передав в оренду, а орендар прийняв на умовах оренди частину нежилих приміщень загально площею 16,5 кв.м., розташовані на другому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 11.

Згідно п.2.3 договору, строк оренди за цим договором встановлюється з 10.06.2014 року по 09.06.2016 року включно.

Відповідно до п.3.1 договору, у зв'язку з проведенням орендарем ремонтних робіт, пов'язаних з пристосуванням об'єкта оренди для цільового використання орендарем, з моменту підписання цього договору до 31.08.2014 року орендна плата за користування об'єктом оренди з урахуванням її індексації встановлюється із розрахунку 25,00 грн за 1 кв.м., а також ПДВ 05,00 грн, що за один місяць оренди складає суму 412,50 грн, а також ПДВ в сумі 82,50 грн, всього за один місяць оренди - 495,00 грн.

З 01.09.2014 року орендна плата за користування об'єктом оренди з урахуванням її індексації встановлюється із розрахунку 125,00 грн за 1 кв.м., а також ПДВ 25,00 грн, що за один місяць оренди складає - 2 062,50 грн, а також ПДВ в сумі 412,50 грн, всього за один місяць оренди - 2475,00 грн (п.3.2 договору).

Згідно п.3.4 договору, орендна плата нараховується та сплачується орендарем на підставі рахунків орендодавця щомісячно шляхом переказу коштів на рахунок орендодавця №357880286 в АТ "КБ "Експобанк" наперед - до 10 числа поточного місяця оренди. Акт наданих послуг з оренди підписується орендарем та орендодавцем щомісячно в останній день розрахункового місяця оренди. Неукладання сторонам за будь - яких причин Акта наданих послуг не перешкоджає подальшій оренді та не є підставою вважати, що послуги надані орендодавцем не в повному обсязі.

Відповідно до п.3.5 договору експлуатаційні витрати орендодавця та вартість комунальних послуг (водопостачання, каналізація, центральне опалення, електроенергія тощо) не включаються до орендної плати та відшкодовуються орендарем орендодавцю відповідно до виставлених рахунків пропорційно займаній орендодавцем у будівлі площі, у триденний строк з дня отримання орендарем таких рахунків, але не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем оренди.

Неотримання орендарем рахунків від орендодавця не є підставою для звільнення від сплати орендної плати/інших платежів чи їх затримання (п.3.6 Договору)

Згідно з п.4.1 договору передача об'єкта оренди в оренду оформлюється підписанням представниками сторін Акта приймання - передачі із зазначенням в ньому стану об'єкта оренди на момент передачі.

Відповідно до п. 7.2 договору за прострочення платежів, передбачених цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у час, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору оренди нежилих приміщень від 10.06.2014 року орендодавець передав, а орендар в свою чергу прийняв частину нежилих приміщень загально площею 16,5 кв.м., які розташовані на другому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 11, що підтверджується Актом приймання- передачі від 10.06.2014 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (наявний в матеріалах справи).

Відповідач в свою чергу, не виконує належним чином свої зобов'язання щодо своєчасного та повного внесення орендної плати і комунальних платежів за спірним договором.

05.02.2015 року позивачем направлений лист №27/619 на адресу відповідача з вимогою сплатити заборгованість за договором оренди у розмірі 13313,54 грн, який був залишений без відповіді і виконання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, останні містять рахунки - фактури на оплату орендної плати та комунальних послуг, які були виставлені позивачем на адресу відповідача на виконання умов договору оренди нежилих приміщень від 10.06.2014 року, за спірний період заборгованості, проте не оплачені у повному обсязі орендарем.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника щодо відсутності доказів ціноутворення плати за комунальні послуги, оскільки матеріали справи містять акти прийняття - передавання товарної продукції за період червень 2014 р. по квітень 2015 р., укладені між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" і Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк".

Крім того, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що неотримання орендарем рахунків від орендодавця не є підставою для звільнення від сплати орендної плати/інших платежів чи їх затримання (п.3.6 договору), а тому відсутність в матеріалах справи доказів виставлення рахунків не звільняє відповідача від покладеного на нього обов'язку своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні платежі.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі у розмірі 20 136,50 грн та заборгованості по комунальним платежам у розмірі 2 718,27 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення пені по орендній платі та пені по комунальним платежам, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що за прострочення платежів, передбачених цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у час, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань " №14 від 17.12.2013 року)

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

12.10.2015 року відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом 31.08.2015 року (згідно вхідного штампу канцелярії суду), а тому до вимог про стягнення пені по орендній платі за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 11.08.2014 року по 01.08.2015 року (останній день нарахування пені визначений в позові) та до вимог про стягнення пені по комунальним платежам за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 15.08.2014 року по 01.08.2015 року слід застосувати спеціальні строки позовної давності, тобто слід рахувати пеню з 31.08.2014 року по 01.08.2015 року.

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши правильність розрахунку пені по орендній платі та пені по комунальним платежам за період з 31.08.2014 року по 01.08.2015 року, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх часткового задоволення у зв'язку з застосуванням спеціального строку позовної давності, а саме пені по орендній платі у сумі 4315,99 грн та 577,34 грн пені по комунальним платежам.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належний розрахунок сплати пені апелянта, як необґрунтований та такий, що не відповідає вимогам ст. 258 Цивільного кодексу України та ст. 232 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дескон Трейд" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі №910/22743/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22743/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк