КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа№ 911/3172/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Огейчук Т.В. - представник

від відповідача: Дзюбайло О.О. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 22.09.2015 року

у справі № 911/3172/15 (суддя: Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зар Ейр Системс"

до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

про стягнення 434 175,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зар Ейр Системс" звернулось до Господаського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про стягнення 434 175,50 грн.

Рішенням Господаського суду Київської області від 22.09.2015 року позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАР ЕЙР СИСТЕМС" 152 404,92 грн. основного боргу, 13 716,44 грн. 3% річних, 116 428,86 грн. інфляційних та 5651 грн. грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що між позивачем та відповідачем 01 березня 2012 року укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 52-29.2-3. Враховуючи момент набрання чинності договором і умови п.5.1, граничним строком поставки товару за договором було 29.05.2012 року.

Однак, як зазначає скаржник видаткова накладна № 31 і акт приймання-передачі товару були підписані уповноваженими представниками сторін 02.07.2012 року.

Таким чином, позивачем було порушено строк поставки товару, встановлений п.5.1 договору, на 33 календарних дні, що становлять період з 30.05.2012 по 01.07.2012 року.

Скаржник звертає увагу суду на те, що унктом 8.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором, у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Сторона, що не може виконувати зобов'язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше, ніж протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити про це іншу сторону у письмовій формі (п.8.2 договору).

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України (п.8.3 Договору).

Період нарахування пені, передбаченої умовами п.7.1 договору, встановлений з 30.05.2012 по 01.07.2012, тобто початок його перебігу не охоплює період дії форс-мажорних обставин для позивача за договором відповідно до висновку Київської Торгово-промислової палати від 14.08.2012 № 1703-4/689 про настання обставин непереборної сили (форс- мажор).

Несприятливі погодні явища на території країни-виробника Китай) для компанії «TLD Europe», що є контрагентом позивача за контрактом від 12.09.2011 № 2АЯ-Т/03, не можуть вважатися обставинами непереборної сили для Позивача в силу приписів ч.2 ст.218 ГК України.

При цьому, ані умовами договору, ані нормами матеріального права не передбачено продовження строку виконання зобов'язання щодо передачі товару на строк дії форс-мажорних обставин.

Скаржник також звертає увагу суду щодо періоду нарахування суми 3% річних і суми інфляційних витрат від простроченої суми, заявлених до стягнення, визначений позивачем з порушенням вимог ст.253 ЦК України і умов п.4.1.1 договору. Внаслідок цього, позивачем зроблено невірний розрахунок і безпідставно заявлені до стягнення сума 13716,44грн. 3% річних і суми 116428,86грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/3172/15 та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

19.01.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 28.01.2016 на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

01.03.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАР ЕЙР СИСТЕМС" (постачальник) та Державним підприємством "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ" (замовник) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 52-29.2-3.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов'язався поставити замовникові автомобілі вантажні (тягач дизельний модель JST-20) кількістю 3 шт., загальною вартістю 2 000 999,99 грн., а замовник - прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 2 000 999,99 грн.

Згідно з п. 4.1.1 договору замовник протягом 15-ти банківських днів після фактичної поставки товару та підписання сторонами накладної на товар та Акту приймання-передачі товару перераховує на поточний рахунок постачальника повну ціну товару, визначену в п. 3.1 договору.

Як свідчать матеріали справи позивачем було поставлено товар загальною вартістю 2 000 999,99 грн., що підтверджується видатковою накладною № 31 від 02.07.2012 року, довіреністю серії ААД № 206463/787 від 26.06.2012 року, актом приймання-передачі товару № 01 від 02.07.2012 року.

Однак, відповідачем здійснено лише часткову оплату на суму 1 833 793,15 грн., що підтверджується банківською випискою.

Відповідачем в листі від 12.07.2012 № 14-22-714, зазначено, що решту вартості товару в сумі 167 206,84 грн. відповідачем було утримано в якості штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару.

Однак, позивач не погоджується з правомірністю вищенаведеного утримання відповідачем 167 206,84 грн. в якості штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару. Позивач вважає, що правомірним є визначення прострочки поставки лише на 18 днів, за які пеня складає 14801,92 грн. і може бути утримана з суми вартості товару.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 152 404,92 грн. простроченої заборгованості, яка підлягала сплаті в оплату вартості поставленого товару.

Відповідачем було зазначено, що 29.05.2012 року граничний строк поставки товару за договором. При цьому, видаткова накладна № 31 і Акт приймання-передачі товару були підписані уповноваженими представниками сторін 02.07.2012 року.

Таким чином, відповідач стверджує, що позивачем було порушено строк поставки товару, встановлений п.5.1 договору, на 33 календарних дні, що становлять період з 30.05.2012 року по 01.07.2012 року.

Відповідно до п.7.1 договору сторони встановили, що у разі порушення строку поставки товару, зазначеного в п.5.1 договору, позивач сплачує відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від ціни договору, за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту виконання позивачем зобов'язань за договором. За порушення строку поставки понад 30 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни договору. При проведенні розрахунків сума виплат буде зменшена на фактичну суму пені, у разі її застосування.

Користуючись правом, встановленим п.7.1 договору, відповідачем позивачу було нараховано пеню в сумі 27136,85грн. і штраф в сумі 140069,99грн., а всього 167206,84грн.

У зв'язку із застосуванням до позивача штрафних санкцій, передбачених п.7.1 договору, при проведенні розрахунку за поставлений товар, суму виплат 2000999,99 грн. було зменшено на суму 167206,84 грн. і сплачено на користь позивача 1833793,15грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 19.07.2012 року №2502.

Відповідач, вважає правомірним нарахування пені і штрафу за порушення строку поставки товару відповідно до п.7.1 договору, і як наслідок, зменшення суми виплат за договором всього на 167206,84грн., з яких 14801,92 грн. пені, яка визнана позивачем (за 18 днів прострочення) та 152404,92 грн. пені та штрафу, які не визнані позивачем.

Місцевим судом встановлено, що згідно з п. 5.1 договору строк поставки товару: протягом 90 календарних днів з дати набрання чинності договором, тобто строк поставки товару припадав на 29.05.2012 року.

Згідно з п. 8.2 договору сторона, що не може виконати зобов'язання у разі настання обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити іншу сторону у письмовій формі.

Позивачем було зазначено, що 03.05.2015 року компанія виробник "ТLD Europe" повідомила відповідача про обставини непереборної сили з 30.04.2015 року. В цей же день 03.05.2015 шляхом факсимільного зв'язку на номер позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 85/1, в якому повідомлялось про обставини непереборної сили.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Таким чином, згідно зі ст. 207 ЦК України письмовим вважається факсове повідомлення.

В матеріалах справи є наявним, лист-повідомлення № 85/1 від 03.05.2912 року та доказ надіслання на телефонний номер відповідача відправлення 03.05.2012 року, що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Існування наведених обставин непереборної сили у визначений період пізніше було засвідчено висновком Київської торгово-промислової палати № 1703-4/689 від 14.09.2012 року (наданим на запит позивача після вимоги відповідача), а саме існування несприятливих погодних явищ, сильних дощів та злив, які мали місце на території країни-виробника (Китай), внаслідок яких сталася затримка відвантаження товару, що є форс-мажорними обставинами для ТОВ "ЗАР ЕЙР СИСТЕМС" за Договором від 01.03.2012 року № 52-29.2-3 на період з 30.04.2012 року по 14.05.2012 року.

Згідно з п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Згідно ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні.

Як визначено ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ст. 218 ГК України).

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 46 Листа Вищого господарського суду від 07.04.2008 року № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" визначено, що згідно з частиною першою статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому згідно з пунктом 1 частини першої статті 263 ЦК України під непереборною силою розуміється надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Згідно з частиною другою статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, на відміну від цивільно-правової, є обставина, яка характеризується одночасно як ознакою надзвичайності, так і ознакою невідворотності.

Відповідно до частини 4 ст. 219 ГК України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

В п. 47 Листа Вищого господарського суду від 07.04.2008 року № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" зазначено, що згідно з частиною четвертою статті 219 ГК України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин. Хоча поняття "надзвичайність" є оціночним, воно характеризує об'єктивну якість обставини, незалежну від волі сторін. Отже, сторони не вправі встановлювати на свій розсуд обставини, які носять надзвичайний характер. Разом з тим сторони відповідно до частин першої та другої статті 212 ЦК України можуть обумовити зміну чи припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Зокрема, такою обставиною може бути і така обставина, що носить надзвичайний характер.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Як визначено ст. 550 ЦК України кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (ст. 617 цього Кодексу).

Таким чином, враховуючи існування обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасну доставку товару позивачу для виконання зобов'язань перед відповідачем (оскільки країна-виробник, на території якої мали місце відповідні обставини непереборної сили, не могла відвантажити товар з незалежних від неї обставин) і у позивача відсутня вина в формі умислу чи необережності у несвоєчасному виконанні зобов'язання в період дії форс-мажорних обставин, строк виконання зобов'язання відтерміновується на період дії форс-мажорних обставин і відсутні підстави застосування до позивача відповідальності за прострочку виконання на строк дії форс-мажорних обставин.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо існування форс-мажорних обставин лише щодо контрагента позивача, на території якого мали місце обставини непереборної сили, оскільки відповідні обставини впливали саме на можливість доставки готового до відвантаження товару, що також впливало і на можливість виконання зобов'язання позивачем.

Відразу, після закінчення обставин непереборної сили товар було відвантажено і доставлено позивачу для виконання зобов'язань перед відповідачем. Таким чином, позивачем вжито всіх можливих і залежних від нього заходів для належного виконання зобов'язання з поставки товару перед відповідачем.

Крім того, існування обставин непереборної сили для ТОВ "ЗАР ЕЙР СИСТЕМС" за договором від 01.03.2012 року № 52-29.2-3 на період з 30.04.2012 року по 14.05.2012 року засвідчено висновком Київської торгово-промислової палати № 1703-4/689 від 14.09.2012 року.

Таким чином, відтермінувавши строк виконання зобов'язання на період дії обставин непереборної сили, позивачем прострочено виконання зобов'язання на 18 днів та визнано правомірність нарахування пені в сумі 14801,92 грн., яку виключено з суми оплати за товар.

Крім того, п. 7.1. договору передбачено, що при проведенні розрахунків сума виплат може бути зменшена на фактичну суму пені у разі її застосування. При цьому, право зменшувати суму виплат на суму штрафу договором не передбачено.

Таким чином, обставини щодо правомірності нарахування відповідачем штрафу за прострочення поставки, не підлягають дослідженню в матеріалах даної справи, оскільки не впливають на суму, яка підлягала оплаті за поставлений товар (у відповідача відсутнє право на вирахування суми штрафу з суми, яка підлягала оплаті за товар). Відповідач не позбавлений права звернутись з відповідною вимогою про стягнення штрафу в окремому позові, що не впливає на результат вирішення спору, що розглядається.

Оскільки, як встановлено судом, поставку товару фактично прострочено позивачем на 18 днів, згідно п. 7.1 договору відповідачем законно пред'явлено та утримано штрафні санкції в розмірі 14801,92 грн., що визнано позивачем та визначено суму боргу 152 404,92 грн. з врахуванням відповідного зменшення.

Оскільки, відповідач неправомірно утримав штраф з суми оплати товару та зайво утримав пеню на 15 днів більше ніж тривало прострочення, за яке відповідає постачальник (позивач), недоплата відповідачем 152 404,92 грн. вартості товару є простроченою сумою згідно п. 4.1.1 договору.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 152 404,92 грн.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового збов'язання, позивач просить стягнути з відповідача крім суми основного боргу, також 3% річних в сумі 13 716,44 грн., інфляційні в сумі 116 428,86 грн., пеню в сумі 11 555,29 грн., штраф в сумі 140 069,99 грн.

Згідно з п. 7.2 договору при затриманні строку оплати згідно п. 4.1. договору замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки виплати. За порушення строку оплати понад 30-ть календарних днів, Замовник додатково сплачує штраф у розмірі 7% від ціни договору.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Як передбачено п. 4 Листа Вищого господарського суду від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

Чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 року та постанова Вищого господарського суду України від 12.06.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011). Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 №42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що з врахуванням п. 4.1.1. договору про оплату товару протягом 15 банківських днів, строк оплати поставленого 02.07.2012 року товару, настав 17.07.2012 року (включно), оскільки поняття "банківський день" не ототожнюється з загальновстановленим поняттям "робочий день" і сторони в договорі, встановивши строк в банківських днях, не визначили критеріїв, за якими визначається поняття "банківський день", тому в розрахунку за основу приймаються календарні дні.

Оскільки нарахування проведені з 18.07.2012 року (для штрафу одноразово, для пені протягом шести місяців, для решти нарахувань протягом фактичного строку прострочення), такі нарахування відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, штрафу, річних та інфляційних суд вважає правомірними і обґрунтованими.

В той же час, відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування строку позовної давності.

Щодо загального строку давності, суд зазначає, що згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що строк виконання основного зобов'язання припадав на 17.07.2012 року, відповідно прострочення тривало з 18.07.2012 року, позов (згідно поштового штампу на конверті 17.07.2015 року) поданий в останній день строку позовної давності. Таким чином, до вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних строк позовної давності не застосовується.

Оскільки, пеня та штраф нараховані за період з 18.07.2012 року по 18.01.2013 року, для таких вимог сплинув встановлений ст. 258 Цивільного кодексу України річний строк позовної давності, тому відповідні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку давності.

Таким чином, за наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 152 404,92 грн. основного боргу, 13 716,44 грн. 3% річних, 116 428,86 грн. інфляційних. В решті вимог про стягнення пеню в сумі 11 555,29 грн. та штрафу в сумі 140 069,99 грн. позов задоволенню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду, висновками проведеної судової експертизи, а також змістом спірного договору, який укладався між сторонами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі слід зазначити наступне, відповідно до п. 8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою (п. 8.3).

Як доказ наявності обставин непереборної сили (форс-мажору) позивачем було направлено відповідачу висновок Київської торгово-промислової палати № 1703-4/689 від 14.09.2012, згідно якого: «Київська торгово-промислова палата підтверджує, що несприятливі погодні явища сильні дощі та зливи, які мали місце на території країни-виробника, і внаслідок яких сталася затримка відвантаження товару, є форс-мажорними обставинами для Товариства з обмеженою відповідальністю «Зар Ейр Системс» за договором від 01.03.12 № 52-29.2-3 на період з 30 квітня 2012 р. по 14 травня 2012р.

Щодо несвоєчасного повідомлення про існування обставин непереборної сили слід зазначити наступне: згідно п. 8.2 договору сторона, що не може виконати зобов'язання у разі настання обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити іншу сторону у письмовій формі.

03 травня 2015 року компанія виробник «TLD Europe» повідомила позивача про обставини непереборної сили з 30 квітня 2015 року. В цей же день 03 травня 2015 шляхом факсимільного зв'язку позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 85/1, в якому повідомлялось про обставини непереборної сили.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про виникнення форс-мажорних обставин, оскільки, згідно ст. 207 ЦК України факсове повідомлення вважається письмовим.

Таким чином, у позивача відсутня вина у формі умислу чи необережності у несвоєчасному виконанні зобов'язань в період дії форс-мажорних обставин. Строк виконання зобов'язання відтерміновується на період дії форс-мажорних обставин, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосування у позивача відповідальності за прострочку виконання на строк дії форс-мажорних обставин.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 22.09.2015 року у справі № 911/3172/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 22.09.2015 року у справі № 911/3172/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3172/15 повернути до Господарського суду Київської області

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська