ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 918/1421/15

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Млинівський м'ясокомбінат"

про стягнення заборгованості в сумі 6 427 грн. 98 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 04.08.2015р.;

від відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні 25 січня 2016 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Млинівський м'ясокомбінат" про стягнення заборгованості в сумі 6 427 грн. 98 коп..

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що між ним та відповідачем укладено Договір поставки №060815/01 від 06.08.2015р.. Відповідач взяте на себе за вказаним договором зобовязання по оплаті товару не виконав, заборгувавши таким чином позивачу 6 427 грн., з яких 4 848 грн. 60 коп. основного боргу, 451 грн. 20 коп. інфляційні, 783 грн. 81 коп. пені, 49 грн. 94 коп. 3 % річних, 294 грн. 43 коп. штраф.

Ухвалою суду від 23 грудня 2015 року позовну заяву №515 від 15.12.2015р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/1421/15, розгляд якої призначено на 11 січня 2016 року.

05 січня 2016 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про те, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору. (а.с. 45)

Ухвалою суду від 11 січня 2016 року розгляд справи відкладено на 25 січня 2016 року у зв'язку із неявкою відповідача.

20 січня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи заяви про збільшення розміру позовних вимог, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. (а.с. 54-59) Заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, оскільки відповідає вимогам ГПК України.

Ухвалою суду від 21 січня 2016 року у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовлено.

25 січня 2016 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. (а.с. 67-68) Зазначена заява прийнята судом до розгляду, оскільки відповідає вимогам ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 25 січня 2016 року позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та заяви про зменшення позовних вимог. Просив стягнути з відповідача 1 848 грн. 60 коп. заборгованості, 486 грн. 13 коп. інфляційні втрати, 979 грн. 78 коп. пені, 63 грн. 40 коп. 3% річних, 294 грн. 43 коп. штрафу та судовий збір.

У судові засідання 11 та 25 січня 2016 року представник відповідача не з'явився, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. (а.с. 43, 53) Крім того, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання відповідного відзиву на позовну заяву позивача.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідач не направив на адресу суду будь-яких заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, а явка його уповноваженого представника у судове засідання обовязковою не визнавалася, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" (далі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Млинівський м'ясокомбінат" (далі Покупець) був укладений Договір поставки №060815/01. (далі - Договір) (а.с. 9-19)

Крім того, 06 серпня 2015 року між ТзОВ "Дунапак-Україна" (далі Постачальник) та ТзОВ "Млинівський м'ясокомбінат" (далі Покупець) було укладено Додаткову угоду №1 до договору поставки №060815/01 від 06.08.2015р.. (а.с.20)

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник бере на себе зобов'язання поставляти і передавати у власність Покупцю, а Покупець - приймати та здійснювати оплату гофрокартонної продукції (далі - товар) на умовах, визначених в цьому Договорі.

Згідно п.1.2. Договору найменування, асортимент, технічна інформація, місце поставки, ціна товару погоджують в Специфікаціях, а терміни та умови (базис згідно правил Інкотермс 2010) поставки товару сторони погоджують в Заявках-Замовленнях. які є невід'ємними частинами цього Договору.

Постачальник зобов'язується поставляти товар окремими партіями, оформленими видатковими накладними, а Покупець зобов'язаний приймати та оплачувати такий товар. Під партією товару вважається кількість товару, відвантажена в один транспортний засіб. Обсяг партії визначається у видатковій накладній (пункт 1.3. Договору).

Відповідно до п.1.4. Договору загальна сума Договору складає сукупну вартість товару, визначену у видаткових накладних, отриманого Покупцем у період дії Договору.

Згідно п.2.1. Договору Покупець надсилає Постачальнику Заявку-Замовлення, яка містить: найменування, кількість, терміни та умови поставки товару. Заявка-Замовлення є невід'ємною частиною цього Договору.

Ціни на товар вказуються у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Договору, а також у рахунках-фактурах, видаткових та податкових накладних Постачальника. У ціну товару входить вартість упаковки та маркування (пункт 3.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору (зі змінами) Покупець зобов'язаний здійснити оплату за поставлений товар у розмірі 100% вартості даної партії на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що датою отримання товару є дата підписання товаротранспортної накладної та/або видаткової накладної Покупцем (уповноваженою особою Покупця) або дата поставки товару силами Постачальника Покупцю в порядку, передбаченому п. 8.1. цього Договору.

Датою виконання зобов'язань Покупця з оплати товару є дата зарахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника (пункт 4.5. Договору).

Відповідно до п. 4.7. Договору у випадку порушення Покупцем термінів оплати товару, у випадку відтермінування платежу, оплати всіх наступних партій товару здійснюється Покупцем на умовах 100% попередньої оплати. Постачальник зазначає про таку повну попередню оплату у рахунку-фактурі на товар. Покупець зобов'язується оплачувати на умовах 100% попередньої оплати, строк 5 (п'ять) банківських днів до моменту виконання наступної Заявки-Замовлення.

Згідно п. 10.2. Договору за порушення строків оплати товару Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого, але неоплаченого в термін товару за кожний день прострочення. нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов'язання до моменту здійснення оплати товару.

Пунктом 10.3. Договору передбачено, що у разі порушення (невиконання або неналежне виконання) Покупцем зобов'язання щодо оплати товару на строк більше, ніж 60 9шістдесят) календарних днів з моменту поставки товару, Покупець сплачує Постачальнику окрім пені, передбаченої п. 10.2. цього Договору. штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від загальної вартості партії товару, оплата якої прострочена (не оплачена або оплачена не в повному обсязі).

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2015 року включно. Датою укладення цього Договору вважається дата, зазначена на першій сторінці цього Договору. (пункт 16.1. Договору)

Договір та додаткова угода підписані уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені відбитками печаток. (належним чином завірені копії долучені до матеріалів справи, оригінали оглянуто у судовому засіданні)

Судом встановлено, що ТзОВ "Млинівський м'ясокомбінат" відправило ТзОВ "Дунапак-Україна" замовлення від 07.08.2015р. на виготовлення гофроящиків розміром 380х305х250мм (марка гофрокартону П-32 ВС бурий без друку) в кількості 600 шт.. (а.с. 22)

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 10 848 грн. 60 коп., що підтверджується видатковою накладною №1807 від 21.08.2015р., яка підписана уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені відбитками печаток. (а.с.25)

Як вбачається з матеріалів справи, Товар був отриманий відповідачем на підставі довіреності №1 від 21.08.2015р.. (а.с.23)

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за цим договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даного договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору (зі змінами) Покупець зобов'язаний здійснити оплату за поставлений товар у розмірі 100% вартості даної партії на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що датою отримання товару є дата підписання товаротранспортної накладної та/або видаткової накладної Покупцем (уповноваженою особою Покупця) або дата поставки товару силами Постачальника Покупцю в порядку, передбаченому п. 8.1. цього Договору.

Відповідно до умов Договору останнім днем оплати поставленого товару є 04 вересня 2015 року.

Як встановлено судом, 18 вересня 2015 року ТзОВ "Млинівський м'ясокомбінат" оплатило товар згідно накладної №1807 від 21.08.2015р. в сумі 5 000 грн. (а.с.29)

13 жовтня 2015 року позивач направив відповідачу претензію №304, в якій вимагав оплатити заборгованість за договором поставки №060815/01 від 06.08.2015р. в розмірі 5 848 грн. 60 коп. ((а.с.30-32), доказ надсилання претензії відповідачу а.с.33-35). Вказану претензію ТзОВ "Млинівський м'ясокомбінат" отримало 22 жовтня 2015 року. (а.с. 35)

22 жовтня 2015 року відповідачем було оплачено товар згідно рах. №1901 від 21.08.2015р. в сумі 1 000 грн.. (а.с. 36)

Таким чином на момент звернення позивача до суду, за відповідачем рахувалася заборгованість в сумі 4 848 грн. 60 коп..

Судом встановлено, що після подачі позовної заяви до суду відповідачем частково погашено основний борг у сумі 3 000 грн. (а.с. 68).

Таким чином, станом на 25 січня 2016 року за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість в сумі 1 848 грн. 60 коп..

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини за договором поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

З урахуванням положень вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов'язку виконати належним чином зобов'язання по оплаті отриманого від позивача товару та відсутність у відповідача права на односторонню відмову від такого зобов'язання.

Судом встановлено, що станом на 25.01.2016 року сума основного боргу за Договором становить 1 848 грн. 60 коп., відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про оплату вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача цієї суми є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Також у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, на підставі пунктів 10.2 - 10.3. Договору позивач нарахував пеню в розмірі 979 грн. 78 коп., штрафу в розмірі 294 грн. 43 коп., інфляційні втрати у розмірі 486 грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 63 грн. 40 коп..

Згідно п. 10.2. Договору за порушення строків оплати товару Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого, але неоплаченого в термін товару за кожний день прострочення. нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов'язання до моменту здійснення оплати товару.

Відповідно до статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ст. 549 ЦК України, - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд, здійснивши перерахунок пені в сумі 979 грн. 78 коп., дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Пунктом 10.3. Договору передбачено, що у разі порушення (невиконання або неналежне виконання) Покупцем зобов'язання щодо оплати товару на строк більше, ніж 60 9шістдесят) календарних днів з моменту поставки товару, Покупець сплачує Постачальнику окрім пені, передбаченої п. 10.2. цього Договору. штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від загальної вартості партії товару, оплата якої прострочена (не оплачена або оплачена не в повному обсязі).

Нарахування штрафу на прострочену суму зобов'язання одночасно із нарахуванням пені не суперечить чинному законодавству, виходячи із принципу свободи договору та обов'язковості виконання прийнятого стороною на себе зобов'язання.

Пеня і штраф у відносинах сторін передбачені за різний тип порушення грошового зобов'язання (пеня - по самому факту прострочення, а штраф - за прострочення понад 60 днів), що не заборонено чинним законодавством.

Позивач просить стягнути з відповідача 294 грн. 43 коп. штрафу за прострочення оплати товару по накладній більше ніж на 60 днів.

Суд здійснивши перерахунок штрафу в розмірі 294 грн. 43 коп. (5 848 грн. 60 коп.*5%/100) не може погодитися з розрахунком штрафу, який був наданий позивачем. Суд встановив, що розмір останнього становить 292 грн. 43 коп..

Відтак, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума штрафу, яка за розрахунком суду складає 292 грн. 43 коп..

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення штрафу в сумі 294 грн. 43 коп. підлягає частковому задоволенню в розмірі 292 грн. 43 коп.. У решті позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 2 грн. відмовити.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 486 грн. 13 коп. та 3% річних у розмірі 63 грн. 40 коп..

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявний в матеріалах справи розрахунок 3% річних, наданий позивачем, перевірено судом та визнано вірним, а тому позовна вимога про стягнення 63 грн. 40 коп. трьох відсотків річних є обґрунтованою.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період прострочення з вересня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 486 грн. 13 коп. не може погодитися з розрахунком інфляційних втрат, який був наданий позивачем

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
05.09.2015 - 17.09.201510848.601.023249.5211098.12
18.09.2015 - 21.10.20155848.600.987-76.035772.57
22.10.2015 - 31.12.20154848.601.027130.914979.51
Суд здійснивши власний розрахунок інфляційних витрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір інфляційних втрат становить 380 грн. 43 коп..

Відтак, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат, яка за розрахунком суду складає 380 грн. 43 коп.. У решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 105 грн. 70 коп. відмовити.

Врахувавши наведені правові норми та здійснивши перерахунок заявлених до стягнення пені в розмірі 979 грн. 78 коп., 63 грн. 40 коп. 3% річних, які відповідають вимогам чинного законодавства та не суперечать положенням договору, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд здійснивши перерахунок штрафу та розрахунок інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума штрафу в розмірі 292 грн. 43 коп., інфляційні втрати в розмірі 380 грн. 43 коп.. У решті позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 2 грн. та інфляційних втрат в сумі 105 грн. 70 коп. відмовити.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Млинівський м'ясокомбінат" підлягають задоволенню в частині стягнення 1 848 грн. 60 коп. - основного боргу, 979 грн. 78 коп. - пені, 63 грн. 40 коп. - 3% річних, 380 грн. 43 коп. - інфляційних втрат, 292 грн. 43 коп. - штрафу. У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення штрафу в сумі 2 грн. та інфляційних втрат в сумі 105 грн. 70 коп. відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1182 грн. 28 коп..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 75, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Млинівський м'ясокомбінат" (35100, Рівненська область, Млинівський район, смт. Млинів, вул. Кірова, 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" (81750, Львівська область, Жидачівський район, м. Ходорів, вул. Стрілецька, 11, ) 1 848 (одну тисячу вісімсот сорок вісім) грн. 60 коп. заборгованості, 979 (девятсот сімдесят девять) грн. 78 коп. пені, 380 (триста вісімдесят) грн. 43 коп. інфляційних втрат, 63 (шістдесят три) грн. 40 коп. 3% річних, 292 (двісті девяносто дві) грн. 43 коп. штрафу та 1 182 (одну тисячу сто вісімдесят дві) грн. 28 коп. - витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення штрафу в сумі 2 грн. та інфляційних втрат в сумі 105 грн. 70 коп. відмовити.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28.01.2016р.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (81750, Львівська обл., Жидачівський р-н, м. Ходорів, вул. Стрілецька, 11);

3 - відповідачу рекомендованим (35100, Рівненська обл., Млинівський р-н, смт. Млинів, вул. Кірова, 50).