ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 Справа № 917/2248/15

За позовом Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, 38715, Полтавська область, Полтавський район, с. Абазівка, вул. Жовтнева, 4

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міжрайонна державна фінансова інспекція, (вул. Леніна, 1/23, м. Полтава, 36000)

До відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Дукла", 49000, м. Дніпропетровськ, проспект Пушкіна, 4

Про стягнення 67 032,52 грн. - недоотримана до місцевого бюджету (за висновками фінансової інспекції, акт № 01-21/3 від 20.02.2015 р.) сума орендної плати за Договором оренди землі від 20.08.2009 року, внаслідок незастосування індексу інфляції.

С у д д я ОСОБА_3

Представники:

від позивача - ОСОБА_4 (див. протокол судового засідання);

від відповідача - ОСОБА_5 (див. протокол судового засідання);

від третьої особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7 (див. протокол судового засідання).

12.01.2016 року у судовому засіданні відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 85 ГПК України оголошено вступну і резолютивну частину рішення, додано до справи та повідомлено про строк виготовлення повного тексту рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 24.12.2015 року в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: розглядається позовна заява Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Дукла" про стягнення 67 032,52 грн. недоотриманої до місцевого бюджету (за висновками фінансової інспекції, акт № 01-21/3 від 20.02.2015 р.) орендної плати за Договором оренди землі від 20.08.2009 року, внаслідок незастосування індексу інфляції.

Свої доводи в підтримання позову Абазівська сільська рада Полтавського району Полтавської області мотивує тим, що:

(1) рішенням 24 позачергової сесії пятого скликання цієї ради від 03.04.2009 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право обмеженого користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та передано в оренду ТОВ "Дукла" земельну ділянку площею 3,7767 га на території Абазівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Пунктом 3 вказаного рішення встановлено орендну плату в розмірі 85 923,13 грн. щорічно, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки землі;

(2) на підставі вказаного рішення 20.08.2009 року між сторонами у справі укладено договір оренди землі, пунктом 10 якого передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням індексу інфляції;

(3) за констатацією акту ОСОБА_1 міжрайонної державної фінансової інспекції від 20.02.2015 р. № 01-21/3 планової виїзної ревізії виконання бюджету та фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Абазівської сільської ради за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2014 р. (згідно бухгалтерських даних сільської ради) плата за користування земельними ділянками проводилася не в повному обсязі. Зокрема, в результаті сплати ТОВ "Дукла" орендної плати за користування земельною ділянкою без урахування індексу інфляції місцевим бюджетом недоотримано кошти в сумі 67 032,58 грн., що є порушенням чинного законодавства;

(4) вимогою № 01-14/421 від 27.02.2015 року (а. с. 20) ОСОБА_1 МДФІ зобовязала Абазівську сільську раду забезпечити надходження до сільського бюджету коштів, що недоотримані за оренду земельної ділянки за договором оренди внаслідок незастосування індексу інфляції;

(5) 12.03.2015 р. сільською радою на адресу відповідача надіслано претензію № 10 про зобовязання орендаря погасити заборгованість у розмірі 67 032,58 грн., яка ТОВ "Дукла" відхилена.

Резюмуючи наведене, з посиланням на ст. ст. 203, 215, 216, 407, 412 ЦК України, 123, 124 ЗК України позивач просить стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Дукла" 67 032,52 грн. недоотриманої до місцевого бюджету (за висновками фінансової інспекції, акт № 01-21/3 від 20.02.2015 р.) орендної плати за Договором оренди землі від 20.08.2009 року, внаслідок незастосування індексу інфляції.

У відзиві на позовну заяву № б/н від 26.11.2015 р. (вх. 17248 від 26.11.2015 р., а. с. 37-41) відповідач проти вимог позивача заперечує, посилаючись на необґрунтованість вимог, оскільки:

(1) органом здійснення контролю за повнотою нарахування та сплати податків є Державна фіскальна служба України та її територіальні органи, а не фінансова інспекція;

(2) сільська рада є неналежним позивачем у даній справі, оскільки не відноситься до органів, які згідно з нормами Податкового кодексу України мають право вживати заходів щодо забезпечення стягнення податкового боргу;

(3) відповідачем орендну плату за спірний період сплачено відповідно до норм податкового та земельного законодавства з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки землі, який включає в себе індекс інфляції. Державна податкова інспекція у Полтавському районі претензій по сплаті земельного податку до товариства-платника не має;

(4) позивач звернувся до суду у листопаді 2015 року з вимогою про стягнення орендної плати за період з 01.07.2011 року по жовтень 2014 року з пропуском строку позовної давності.

Третя особа - ОСОБА_1 міжрайонна державна фінансова інспекція - позовні вимоги підтримує за мотивами заперечень на відзив на позовну заяву № б/н від 11.12.2015 року (вх. № 18187 від 15.12.2015 року, а. с. 79-86) та просить суд їх задовольнити, оскільки незалежно від індексації нормативної грошової оцінки земель відповідач, при сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, має враховувати також індекс інфляції, що передбачено п. 10 договору оренди землі від 20.08.2009 року. Остання вважає, що на відміну від індексації, розрахунок якої передбачає застосування індексу споживчих цін за попередній рік, розрахунок індексу інфляції проводиться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних індексів поточного року. В обґрунтування даної позиції ДФІ посилається на постанову Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 року "Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу" (залучена до матеріалів справи за вх. № 263 від 12.01.2016 року, а. с. 186-191).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, суд - в с т а н о в и в, що вимоги позивача не є обґрунтованими як нормами матеріального права, так і документально, а отже задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Як засвідчують матеріали справи, так і озвучені пояснення представника позивача в судових засіданнях, підставою для звернення з даним позовом є висновки ревізора на сторінці 18 акту (а. с. 134 зі зворотного боку) ОСОБА_1 міжрайонної державної фінансової інспекції № 01-21/3 від 20.02.2015 р. планової виїзної ревізії виконання бюджету та фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Абазівської сільської ради за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2014 р.

За цим актом констатовано, що в ході ревізії було проведено перерахунок орендної плати з урахуванням індексу інфляції. При цьому, в самому акті відсутні дані про такий перерахунок безпосередньо щодо ТОВ "Дукла". Так, у тексті останнього зазначено про договір оренди, укладений з сільською радою з ОСОБА_8 та вказівка, що (цитата): "аналогічно було проведено перерахунок по іншим договорам, укладеними орендарями з Абазівською сільською радою (Розрахунок суми орендної плати недоотриманої Абазівською сільською радою за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2012 р. внаслідок незастосування індексів інфляції, обумовлених договорами оренди землі, яка знаходиться на території Абазівської сільської ради в Додатку № 15 до акта)". Згідно наведеного Розрахунку (а. с. 26), ТОВ "Дукла" за вказаний період сплачено орендної плати на 67 032,58 грн. менше, ніж мало бути.

Податковий кодекс України, який діє з 04.12.2010 р., статтею 41 визначає контролюючі органи та органи стягнення щодо податків та обовязкових платежів, в т. ч. і щодо земельного податку. За цією нормою такими контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

При цьому відповідно до п. 41.2. ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу.

Сільська рада, як орган місцевого самоврядування, не є ні органом контролю, ні органом стягнення відносно надходжень податкових платежів до місцевого бюджету, в т. ч. земельного податку. Це - по-перше.

По-друге, відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частина ж 2 ст. 1 ГПК України визначає, що лише у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як уже відмічалося вище право стягнення земельного податку, в т. ч. і в судовому порядку, на законодавчому рівні надано лише органам доходів і зборів, якими є відповідні податкові служби.

По-третє, ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Відповідно до статті 21 вищевказаного Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором оренди землі - вчасно, щомісяця сплачував орендні платежі. Вказане підтверджується залученими до матеріалів справи платіжними дорученнями (надані в додатки до доповнень до відзиву на позовну заяву вх. № 264 від 12.01.2016 року, а. с. 196-227).

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно п. 1.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом. Статтею 288.5 цього ж кодексу визначено, що розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом (для інших категорій земель) та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (для інших земельних ділянок, наданих в оренду).

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом. Оскільки сторони в договорі оренди передбачили можливість зміни розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки є регульованою ціною, тому законодавча зміна розміру орендної плати та затвердження нової нормативної грошової оцінки землі є підставою для перегляду розміру встановленої договором орендної плати.

З матеріалів справи не вбачається внесення зміни до договору оренди землі у частині вартості орендної плати. Докази врегулювання у судовому порядку також не надані.

Відповідно до п. 9 Договору оренди землі, розмір орендної плати становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме - 85 923,13 грн. щорічно, та вноситься щомісячно у розмірі 1/12 від річної орендної плати, а саме - 7 160,26 грн..

Згідно наданих платіжних доручень, відповідач щомісячно сплачував більшу суму з урахуванням коефіцієнта індексації відповідно чинного законодавства, який включає в себе індекс інфляції. Державна податкова інспекція районі претензій по сплаті земельного податку до товариства-платника немає. Більш того, з доданого до матеріалів справи розрахунку (а. с. 194-195) вбачається переплата у розмірі 15 931,43 грн.

Посилання позивача та третьої особи на необхідність сплати орендарем індексу інфляції "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних індексів поточного року, судом не приймаються за наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (стаття 792 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Пунктом 1 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу (затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 року та на яку посилаються ДФІ та позивач) визначено, що методику розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна державного підприємства, організації, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзв'язку, рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).

Зі змісту наведеної Методики жодним чином не вбачаються підстави її застосування для розрахунку індексу інфляції при обчисленні орендної плати за користування земельної ділянкою.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно вказаної Методики індекс інфляції також визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, а не "ланцюговим" методом.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 та ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Абазівською сільською радою не подано жодних належних доказів в підтвердження заявлених майнових вимог, так як висновки ревізора фінансової інспекції є субєктивною думкою останнього, не підкріпленою даними податкової служби, а вимога ОСОБА_1 міжрайонної державної фінансової інспекції № 01-14/421 від 27.02.2015 р. не містить такого припису для ради як стягнення заборгованості з земельного податку в судовому порядку.

За викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 38, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити.

2. Копію цього рішення надіслати сторонам та третій особі за адресами, зазначеними у його вступній частині.

Повне рішення складено 25.01.2016 року

Суддя Г.І. Бунякіна