РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 906/1308/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

третьої особи 1 - не з'явився;

третьої особи 2 - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа"

на рішення господарського суду Житомирської області від 13.10.2015 р.

у справі № 906/1308/15 (суддя Вельмакіна Т.М. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа" (м.Коростень, Житомирська область)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м.Новоград-Волинський, Житомирська область)

за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Відкрите акціонерне товариство "Житомирський маслозавод"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Левада"

про стягнення 34 847,66 грн.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 р. у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Олексюк Г.Є. та відповідно до п. 6.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі № 906/1308/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.10.2015 р. по справі №906/1308/15 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 34 847,66 грн. відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що пунктами 2.2.10, 2.2.13 Договору безоплатного користування передбачено, що відповідач зобов'язується на протязі одної години інформувати позивача (постачальника) про пошкодження, зникнення обладнання і рекламних матеріалів з подальшим оформленням письмової заяви на протязі 1 календарного дня, а можливість реалізації такого права у позивача настає після спливу 15 - днів після отримання від використовувача повідомлення про зникнення обладнання і рекламних матеріалів. Однак, в матеріалах справи вказаної заяви немає, інших належних доказів зникнення обладнання, які б свідчили про наявність у позивача правових підстав на стягнення вартості обладнання та пені за затримку оплати, матеріали справи не містять.

Окрім того, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності його вимог про стягнення вартості обладнання, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. У зв'язку з необґрунтованістю вимог про стягнення 30 237,40грн. вартості майна, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги про стягнення 4 535,70 грн. пені та 74,56 грн. 3 % річних також є безпідставними.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до провадження, скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 13.10.2015 р. у справі № 906/1308/15 та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

На думку скаржника, рішення суду першої інстанції, прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального так і процесуального права.

Скаржник зазначає, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 належним чином не виконала передбачені п. 2.2. Договору та ст.ст. 655, 692 ЦК України свої зобов'язання, так як майно не було передано назад постачальнику. Внаслідок невиконання вимог п.2.2. Договору, станом на 10 липня 2015 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 нанесла позивачу збитки в сумі 30 237 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі скаржник відзначає, що станом на 27 липня 2015 року, відповідач не повідомив причини невиконання передбачених Договором зобов'язань. Вказане стало підставою для нарахування позивачем пені у розмірі 4 535.70 грн. за прострочення виконання зобов'язання за період з 12.07.2015 р. по 10.08.2015 р., у відповідності до п. 2.2.13. Договору №1 від 14.04.2007 р. відповідач був зобов'язаний протягом 15-ти днів повернути передане йому обладнання за письмовою вимогою позивача, тобто 26.07.2015 р.

Скаржник акцентує увагу на тому, що протягом останніх двох років відповідач не виконує умови Договору, та не відповідає на вказані ним засоби зв'язку. Зокрема, як зазначено в Акті приймання-передачі обладнання, майно було встановлено в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за адресою: Житомирська область, смт. Ємільчино, вул. Леніна, 29. Однак, за вказаною адресою передане на підставі Договору майно не знаходиться. Станом на день подання позовної заяви до суду, позивачу не відомо місцезнаходження обладнання та його технічний стан.

Скаржник зазначає, що 13.02.2015 року директор товариства у супроводі бухгалтера та супервайзера, склали акт про відсутність обладнання за адресою, передбаченою в актах приймання-передачі. А тому, відповідно до норм чинного законодавства України, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, так як відповідно до умов Договору майно було передане відповідачу, і останній зобов'язаний був повернути вказане майно позивачу, або відшкодувати його вартість, в разі невиконання умов Договору.

На думку скаржника, суд першої інстанції не вірно дав оцінку ряду норм законодавства України, зокрема, статтям 11, 509, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на ст. ст. 11, 22, 509, 525, 526, 546, 549 611, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України, п. 5 ст. 653 ЦК України, ст. ст. 193, 224, 230 ГК України, ст. ст. 4, 22, 32, 36, 91, 93-95, 103, 104 ГПК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 23.12.2015 р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 р. залучено в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Відкрите акціонерне товариство "Житомирський маслозавод", 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Левада" та відкладено розгляд справи на 28.01.2016 р.

12.01.2016 р. на адресу суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 23.12.2015 р. надійшли докази відправлення копії позовної заяви та копії апеляційної скарги на адреси третіх осіб.

20.01.2016 р. на адресу суду від третьої особи 1 - Публічного акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" надійшло пояснення № 85 від 18.01.2016 р., в якому третя особа просить вимоги апеляційної скарги задоволити, розгляд справи здійснювати без участі представника третьої особи.

25.01.2016 р. на адресу суду від третьої особи 1 - Публічного акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" надійшов лист про долучення до матеріалів справи: копії акту прийому-передачі холодильного обладнання № 22 від 22.03.2007 р.; копії накладної № 004446 від 22.03.2007 р., копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Представник відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в судове засідання 28.01.2016 року не з'явився.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження у справі № 906/1030/15 від 02.12.2015 р. та про відкладення розгляду у даній справі були направлені відповідачу за адресою: 11700, АДРЕСА_1, які повернуті підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, що підтверджується поштовими конвертами та рекомендованими повідомленнями (а.с. 145-148).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідач належним чином повідомлений про час, день та місце слухання, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подав.

Представники позивача та третьої особи 2 в судове засідання 28.01.2016 р. не з'явилися, про місце, дату і час засідання повідомлялися належним чином (а.с. 137, 149), причини неявки не повідомили.

Окрім того, явка сторін ухвалою суду від 23.12.2015 р. обов'язковою не визнавалася.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін та за наявними в матеріалах справи доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, 31.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством "Житомирський маслозавод" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа" (орендар) укладено договір оренди обладнання № 48-О (далі - Договір) (а.с. 37-39), відповідно до якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар прийняти від орендодавця у строкове платне користування технічно справне і придатне для використання холодильне обладнання (морозильні камери, скрині, холодильні вітрини тощо) та супутні предмети до нього (обладнання) з наявною технічною документацією на це обладнання (п. 1.1 Договору).

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що цей договір набирає юридичної чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2007 р. Після настання вказаного терміну дія договору продовжується (пролонгується) на визначених у ньому умовах на кожен наступний календарний рік, якщо жодна із сторін за 10 календарних днів до закінчення дії договору письмово не повідомить іншу сторону про своє бажання повністю припинити його дію.

На виконання Договору оренди обладнання № 48-О від 31.12.2006 р. складено Акт приймання-передачі холодильного обладнання від 22.03.2007 р., відповідно до якого орендодавець - Відкрите акціонерне товариство "Житомирський маслозавод" передав, а орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа" прийняв у платне користування наступне холодильне обладнання: зокрема, морозильна камера ЕК 47 кл. кл.4 + ємк. 405 л, заводський номер - , кількість - 1, вартість одиниці - 3 000 грн. (а.с. 40).

01.07.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Левада" (наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа" (користувач) укладено Договір про передачу у тимчасове користування морозильних вітрин № МВ-ТД/15 (далі - Договір) (а.с. 41), відповідно до якого наймодавець передає користування у тимчасове безоплатне користування низькотемпературні морозильні вітрини (обладнання) для використання їх в цілях збереження та більш ефективної реалізації продукції, яка є предметом торговельної діяльності наймодавця (п.1.1 Договору).

На виконання Договору про передачу у тимчасове користування морозильних вітрин № МВ-ТД/15 складено Акт приймання-передачі холодильного обладнання від 14.07.2006 р., відповідно до якого наймодавець передає, а користувач (позивач) приймає повністю укомплектовані морозильні вітрини, зокрема, морозильну вітрину модель - Клімасан Д300 Сонечко, заводський номер -№ 00239 (а.с. 43), що підтверджується накладною № 19 від 14.07.2006 р. (а.с. 43).

В подальшому, 14.04.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа" (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (використовувач) укладено договір безоплатного користування №1 (далі - Договір) (а.с. 20-21), зокрема, морозильні скрині Derby № і Klimasan №00239, яке позивачу було передано згідно вказаних договору оренди обладнання № 48-О та договору про передачу у тимчасове користування морозильних вітрин № МВ-ТД/15.

Відповідно до п. 1.1 постачальник передає, а використовувач приймає в тимчасове використання морозильні рундуки, надалі обладнання, а також рекламну продукцію для демонстрації і реалізації продукції продавця.

Згідно п. 2.1.1 Договору, постачальник зобов'язується передати використовувачу обладнання на протязі 3 днів з моменту підписання даного договору згідно акту прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього договору.

Умовами п. 2.2. Договору сторони визначили, що використовувач зобов'язується, зокрема:

-узгоджувати розміщення обладнання і рекламної продукції з постачальником (п. 2.2.1 Договору);

-використовувати обладнання для демонстрації і продажу виключно продукції постачальника на протязі всього періоду дії наступного договору (п. 2.2.3. Договору);

-мати в кожній одиниці обладнання повний асортимент продукції постачальника із завантаженням не менше 90 % ємкості обладнання (п. 2.2.4. Договору);

-надавати можливість на протязі робочого часу перевіряти виконання використовувачем умов даного договору, в т.ч. документацію, необхідну для цього, а також перевіряти обладнання, контролювати робочий стан, проводити сервісні роботи та інвентаризацію (п. 2.2.6. Договору);

-не переміщувати і не знімати обладнання без погодження з постачальником (п. 2.2.7. Договору);

-на протязі одної години інформувати постачальника про пошкодження, зникнення обладнання і рекламних матеріалів з подальшим оформленням письмової заяви на протязі 1 календарного дня (п. 2.2.10. Договору);

-повернути постачальнику в робочому стані і належному санітарно-гігієнічному вигляді обладнання і рекламну продукцію на протязі 3-х днів з моменту розірвання дії наступного договору (п. 2.2.11. Договору);

-у випадку порушення використовувачем п. 2.2.4., п. 2.2.6. наступного Договору, постачальник має право забрати обладнання в будь-який момент, уклавши відповідний акт (п. 2.2.12. Договору)

-у випадку пропажі обладнання, використовувач на протязі 15 днів виплачує постачальнику вартість обладнання, яка вказана в акті прийому-передачі, за курсом МВБ на день розрахунку. У випадку затримки використовувач сплачує пеню в розмірі 0,5 % від вартості обладнання за кожний день прострочення платежу (п. 2.2.13. Договору).

У п. 3.1. Договору сторони обумовили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до "31" грудня 2006. Дія договору автоматично подовжується на 1 рік, якщо ні одна із сторін не надасть повідомлення замовним листом іншій стороні про його розірвання не пізніше, як за п'ять календарних днів до закінчення строку його дії.

Відповідно до п. 3.3 Договору постачальник має право в односторонньому порядку розірвати наступний договір у випадку суворого порушення використовувачем умов договору, з направленням іншій стороні письмового повідомлення про це за три дні до дати розірвання.

Кожна із сторін має право односторонньо достроково розірвати наступний договір, направивши іншій стороні письмове повідомлення про це не менше, ніж за п'ять днів до дати розірвання (п. 3.4 Договору).

Згідно акту прийому-передачі обладнання від 14.04.2007 р. позивачем передано відповідачу морозильні скрині Derby № і Klimasan № 00239, додатково передано скло у кількості - 4 шт., корзини для морозива - 7 шт., замок - 2 шт. (а.с. 22). В акті також зазначено вартість переданого обладнання: морозильний рундук: еквівалент 550 євро в національній валюті України по комерційному курсі; скло від морозильного рундука: еквівалент 40 євро в національній валюті України по комерційному курсі; корзина для морозива: еквівалент 30 євро в національній валюті України по комерційному курсі.

В матеріалах справи наявні накладні на встановлення обладнання №1 та №2 від 14.04.2007 р. (а.с. 23-24), в яких зазначено - від кого: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа"; адреса: м. Коростень, вул. Шатрищанського, 69; кому: ФОП ОСОБА_2; адреса встановлення обладнання: АДРЕСА_2, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1"; найменування: морозильний ларь Derby № , морозильний ларь Klimasan №00239, а також корзини, замок, скло.

13.02.2015 р. представниками позивача складено акт про відсутність за адресою АДРЕСА_2 холодильного обладнання, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Альфа" та було надане в безоплатне користування Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 згідно Договору № від 14.04.2007 р. (а.с. 19).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача надіслано 11.07.2015 р. претензію № 656 від 09.07.2015 р., в якій зазначено, що позивач змушений розірвати договір безоплатного користування №1 від 14.04.2007 р. Водночас позивач просить повернути поставлене ТОВ "Альфа" обладнання або сплатити вартість обладнання у розмірі 1240,00 євро, що є еквівалентом по курсу Міжнародного валютного банку станом на 09.07.2015 р. у розмірі 30 237,40 грн. (а.с. 16-18).

26.08.2015 р. позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 34 847,66 грн., з яких: 30 237,40 грн. основного боргу, 4 535,70 грн. пені та 74,56 грн. 3% річних.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України закріплено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Аналогічні положення містять і норми Цивільного кодексу України, які визначають, що в Україні діє принцип свободи договору (ст. 3 ЦК України), тобто вільне волевиявлення учасників правовідносин щодо встановлення умов договору за взаємною згодою; сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 58 ЦК України "Найм (оренда)".

Згідно частини 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.04.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа" (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (використовувач) укладено Договір безоплатного користування №1 (далі - Договір) (а.с. 20-21).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник передає, а використовувач приймає в тимчасове використання морозильні рундуки, надалі обладнання, а також рекламну продукцію для демонстрації і реалізації продукції продавця.

Згідно до п. 2.1.1. Договору, постачальник зобов'язується передати використовувачу обладнання на протязі 3 днів з моменту підписання даного договору згідно акту прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно акту прийому-передачі обладнання від 14.04.2007 р. позивачем передано відповідачу морозильні скрині Derby № і Klimasan №00239, додатково передано скло у кількості - 4 шт., корзини для морозива - 7 шт., замок - 2 шт. (а.с. 22).

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що договір безоплатного користування №1 від 14.04.2007 р., акти прийому-передачі обладнання від 14.04.2007 р. та накладні на встановлення обладнання №1 та №2 від 14.04.2007 р. виписані на ім'я ОСОБА_2, проте, підписані особою на прізвище ОСОБА_3 Однак, договір в подальшому схвалений його виконанням, що підтверджується бухгалтерськими документами, зокрема, оборотно-сальдовими відомостями за квітень 2007 р., травень 2007 р., червень 2007 р. за період з 01.08.2010 р. по 31.12.2010 р., за 2011 р., за 2012 р., за 2013 р. (а.с. 68-82) щодо реалізації продукції з використанням обладнання (п. 2.2.5 Договору безоплатного користування № 1 від 14.04.2007 р.)

Як вбачається із позовної заяви та апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа" просить стягнути з відповідача вартість переданого за Договором безоплатного користування №1 від 14.04.2007 р. обладнання у сумі 30 237,40 грн. в зв'язку з його пропажею.

Пунктом 2.2.10 Договору передбачено, що використовувач (відповідач) протягом однієї години зобов'язується інформувати постачальника про пошкодження, зникнення обладнання і рекламних матеріалів з подальшим оформленням письмової заяви протягом 1 календарного дня, а у п. 2.2.13 Договору визначено, що у випадку пропажі обладнання, використовувач на протязі 15 днів виплачує постачальнику вартість обладнання, яка вказана в акті прийому-передачі, за курсом МВБ на день розрахунку. У випадку затримки використовувач сплачує пеню в розмірі 0,5 % від вартості обладнання за кожний день прострочення платежу.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутня письмова заява відповідача щодо інформування позивача про пошкодження, зникнення обладнання і рекламних матеріалів, як це передбачено п. 2.2.10 Договору.

Окрім того, як вбачається із позовної заяви та апеляційної скарги позивач зазначає, що 13.02.2015 р. представниками позивача складено акт про відсутність обладнання за адресою АДРЕСА_2, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", передбаченою в акті приймання-передачі обладнання від 14.04.2007 р. Станом на день подання позовної заяви позивачу невідомо місцезнаходження обладнання та його технічний стан.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи позивача щодо необізнаності з приводу місцезнаходження переданого обладнання, а також наданий позивачем односторонній акт від 13.02.2015 про відсутність майна за адресою, вказаною в акті прийому-передачі, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції, що вищевказані доводи позивача не є належними доказами зникнення обладнання.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні інші належні докази зникнення обладнання, зокрема, звернення до правоохоронних органів із заявою про відсутність обладнання за вищевказаною адресою, внесення відомостей про вказане правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, акти, які підписані за місцем розташування обладнання незацікавленими особами, які б свідчили про наявність у позивача правових підстав для стягнення 30 237,40 грн. на підставі п. 2.2.13 Договору безоплатного користування №1 від 14.04.2007 р.

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що 31.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством "Житомирський маслозавод" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа" (орендар) укладено договір оренди обладнання № 48-О (далі - Договір) (а.с. 37-39), відповідно до якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар прийняти від орендодавця у строкове платне користування технічно справне і придатне для використання холодильне обладнання (морозильні камери, скрині, холодильні вітрини тощо) та супутні предмети до нього (обладнання) з наявною технічною документацією на це обладнання (п. 1.1 Договору).

Зокрема. п. 2.2 вказаного Договору передбачено, що орендарю дозволяється виключно з цією метою, за погодженням з орендодавцем, передача обладнання чи його окремих одиниць в суборенду іншим особам, які реалізують споживачам продукцію, отриману орендарем від орендодавця.

01.07.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Левада" (наймодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа" (користувач) уклали Договір про передачу у тимчасове користування морозильних вітрин № МВ-ТД/15 (далі - Договір) (а.с. 41), відповідно до якого наймодавець передає користування у тимчасове безоплатне користування низькотемпературні морозильні вітрини (обладнання) для використання їх в цілях збереження та більш ефективної реалізації продукції, яка є предметом торговельної діяльності наймодавця (п.1.1 Договору), зокрема, даним договором не передбачено передачу у користування холодильного обладнання іншим особам, тобто відповідач, уклавши договір безоплатного користування №1 від 14.04.2015 р. з відповідачем, порушив умови Договору оренди обладнання № 48-О від 31.12.2006 р. та Договору про передачу у тимчасове користування морозильних вітрин № МВ-ТД/15 від 01.07.2006 р.

Посилання позивача на претензію №656 від 09.07.2015 р. в якій зазначено, що позивач змушений розірвати договір безоплатного користування №1 від 14.04.2007 р. є необґрунтованими, оскільки не стосується предмету спору.

Окрім того, ст. абз. 3 ч. 2 ГК України передбачено, що за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивач просить стягнути вартість обладнання в зв'язку із його втратою в сумі 30 237,40 грн. та пеню в розмірі 0,5 % від вартості обладнання за кожен день прострочення, не надаючи належних доказів на підтвердження факту пропажі обладнання.

Також, щодо стягнення вартості обладнання в зв'язку із пропажею обладнання та стягнення пені за кожен день прострочення платжу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи не містять інформації від відповідача про пошкодження, знищення обладнання та оформлення письмової заяви протягом 1 (одного) календарного дня як це визеначено п. 2.2.10 Договором безоплатного користування №1 від 14.04.2007 р., що дає підстави для застосування п. 2.2.13 вказаного договору.

Нарахування пені, як передбачено п. 2.2.13 Договору, зокрема, що у випадку пропажі обладнання, використовувач на протязі 15 днів виплачує постачальнику вартість обладнання, яка вказана в акті прийому-передачі, за курсом МВБ на день розрахунку, а у випадку затримки використовувач сплачує пеню в розмірі 0,5 % від вартості обладнання за кожний день прострочення платежу, стосується негрошового зобов'язання, а відповідно до п. 2.2 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р. штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

В даному випадку пеню нараховано за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про безпідставність позовних вимог щодо стягнення з відповідача вартості обладнання у сумі 30 237,40 грн. У зв'язку з необґрунтованістю вимог про стягнення 30 237,40 грн. вартості майна, вимоги про стягнення 4 535,70 грн. пені та 74,56 грн. 3 % річних також є безпідставними та необґрунтованими.

В силу ст.ст. 33, 38, 43, 47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Окрім того, судова колегія апеляційної інстанції відзначає, що згідно із абзц. 6 п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 17.05.2011 р. (із змінами і доповненнями), не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи та приписи абзц. 6 п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 17.05.2011 р., апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 13.10.2015 р. року у справі № 906/1308/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 906/1308/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.