ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р.Справа № 922/6350/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічне акціонерне товариство "По виробництву сільськогосподарської техніки "Червона зірка", м. Кіровоград
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Сокрі", с. Циркуни
про стягнення коштів у розмірі 161 167,59 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за дов. № 238/385 від 11.04.2014 року

відповідача - не з'явився

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "По виробництву сільськогосподар-ської техніки "Червона зірка", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Сокрі", про стягнення 90 209,13 грн. основної заборгованості, 66 154,76 грн. інфляційних втрат, 4 803,70 грн. 3% річних, а також позивачем заявлено до стягнення судові витрати у розмірі 2 417,51 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу № 99/345 від 16 січня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6350/15 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 25 січня 2016 року.

25 січня 2016 року через канцелярію суду від представника позивача надійшов пакет документів (вх. № 2118 від 25 січня 2016 року), дані документи судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 25 січня 2016 року з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач свого повноважного представника в судове засідання не направив, витребувані судом документи не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується в матеріалах поштовим повідомленням з відміткою поштової установи "за закінченим терміном зберігання" (арк. спр. 51-55).

Судом перевірено адресу відповідача: згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб фізичних осіб підприємців станом на 14 січня 2016 року, місцезнаходження відповідача - 62441, Харківська область, Харківський район, село Циркуни, вулиця Кірова, будинок 72/74, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи. Відповідно до вимог частини 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців" та ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не зявилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі) направлялася всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач не зявився у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявна в матеріалах справи ухвала суду про порушення провадження у справі свідчить, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 25 січня 2016 року представник позивача не вияв наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

16 січня 2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 99/345.

Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю запасні частини до сільськогосподарської техніки надалі - товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість. Асортимент, кількість, ціна одиниці товару, вартість товару та строки постачання зазначаються в специфікаціях, які являються невід'ємними частинами договору. Оформлення специфікацій на кожну партію товару є обов'язковою. Ціна договору становить 9 000 000,00 грн., в тому числі ПДВ 1 500 000,00 грн.

Продавець зобов'язується передати покупцеві товар, відповідний по якості ТУ заводу виробника, зі свого складу в кількості, асортименті, строки та по ціні зазначеній у відповідній специфікації. Приймання-передача товару здійснюється згідно накладної, в якій відображається розмір та дата договору та специфікації. Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту приймання-передачі товару та підтверджується підписами уповноважених осіб в накладних. Зобов'язання продавця вважаються виконаними з дати передачі товару покупцю, вказаний в накладній (п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору).

Покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його в порядку, об'ємі та в строки вказані в специфікації. Покупець сплачує вартість товару на підставі виставленого продавцем рахунку в порядку безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Перерахування покупцем вартості товару здійснюється в строки, вказані в специфікації продавця на оплату. Датою оплати вартості товару являється дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.п. 3.1, 4.1, 4.2. 4.3 договору).

Згідно п.п. 7.1, 7.2 договору, строк дії договору встановлюється з дати його підписання обома сторонами до 31 грудня 2014 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за невиконання ними своїх зобов'язань по договору.

На виконання умов договору між сторонами складено та підписано специфікації: № 1 від 20 січня 2014 року на суму 32 397,60 грн. ; № 2 від 22 січня 2014 року на суму 10 561,20 грн.; № 6 від 07 лютого 2014 року на суму 36 150,67 грн.; № 7 від 10 лютого 2014 року на суму 11 099,66 грн. Вказаними специфікаціями сторонами встановлено порядок оплати вартості товару (відповідно до 1 специфікації передбачено відстрочення оплати вартості товару на 14 днів, відповідно до специфікацій № 2, 6, 7 відстрочення на 10 днів).

Як стверджує позивач, на виконання умов договору ним поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 90 209,13 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними: № КЗ000081 від 21 січня 2014 року на суму 32 397,60 грн.; № КЗ000261 від 07 лютого 2014 року на суму 36 150,67 грн.; № КЗ000114 від 23 січня 2014 року на суму 10 561,20 грн.; № КЗ000314 від 11 лютого 2014 року на суму 11 099,66 грн. та рахунками-фактури: № КЗ00035 від 16 лютого 2014 року на суму 32 397,60 грн.; № КЗ00046 від 22 січня 2014 року на суму 10 561,20 грн.; № КЗ00172 від 10 лютого 2014 року на суму 11 099,66 грн.; № КЗ00155 від 07 лютого 2014 року на суму 36 150,67 грн.

Позивач направляв на адресу відповідача претензію про сплату боргу за поставлений товар (вих. № 636/385 від 02 жовтня 2014 року), а відповідач своїм листом (вих. № 6 від 18 березня 2015 року) зобов'язувався сплатити прострочену дебетову заборгованість, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, вартість отриманого товару не сплатив, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги те, що відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу № 99/345 від 16 січня 2014 року, не сплатив вартість отриманого товару, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за отриманий товар у розмірі 90 209,13 грн. З огляду на наведене позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за отриманий товар у розмірі 90 209,13 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, з посиланням на статтю 625 ЦК України, позивачем пред'явлено до стягнення 66 154,76 грн. інфляційних втрат та 4 803,70 грн. 3 % річних.

Розглянувши позовні вимоги позивача в частині інфляційних та річних, перевіривши їх розрахунки та періоди нарахування, суд визнав позовні вимоги в цій частині підлягаючими частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так cамо як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши зроблений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем не вірно визначено кінцеву дату для виконання відповідачем свого зобов'язання за спірним договором та специфікацією № 1 від 20 січня 2014 року (не враховано відстрочення платежу на 14 днів передбачене специфікацією № 1 від 20 січня 2014 року), що у відповідності й призвело до невірного визначення початку перебігу строку для нарахування інфляційних втрат та 3% річних (за специфікацією № 1 від 20 січня 2014 року). Виходячи з вище викладеного, задоволенню підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 66 144,80 грн. (за період з 05.02.2014 року по 31.10.2015 року; з 18.02.2014 року по 31.10.2015 року; з 04.02.2014 року по 31.10.2015 року; з 25.02.2015 року по 31.10.2015 року) та 3% річних у розмірі 4 793,05 грн. (за період з 05.02.204 року по 20.11.2015 року; з 18.02.2014 року по 20.11.2015 року; з 04.02.2014 року по 20.11.2015 року; з 25.02.2014 року по 20.11.2015 року). В решті позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 10,65 грн. та 3% річних у розмірі 9,96 грн. суд відмовляє, як в безпідставно заявлених.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 417,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 179, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 625, 627, 628, 655, 694 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Сокрі" (62441, Харківська область, Харківський район, село Циркуни, вулиця Кірова, будинок 72/74, в тому числі з р/р 4643 в ПАТ "ВТБ Банк", м. Київ, МФО 321767, ) на користь Публічного акціонерного товариства "По виробництву сільськогосподарської техніки "Червона зірка" (25006, Кіровоградська область, місто Кіровоград, вулиця Медведєва, будинок 1, р/р 507 в АТ "Укрексімбанк", МФО 323389, ) 90 209,13 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу № 99/345 від 16 січня 2014 року, 66 144,80 грн. інфляційних втрат, 4 793,05 грн. 3% річних та 2 417,20 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 28.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/6350/15