КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа№ 910/21263/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Жук Г.А.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Дерев`янчук В.А. (дов. №372 від 23.10.2014 року);

від відповідача - Качан В.В. (дов. №б/н від 15.05.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд"

на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року

у справі №910/21263/15 (суддя М.М. Якименко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Молочна Слобода", Харківська обл., м. Куп`янськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд", м. Київ

про стягнення 195 927,08 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Молочна Слобода" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" про стягнення 195 927,08 грн.

19.10.2015 року через канцелярію суду представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача на свою користь 80 282,71 грн. - заборгованості за поставлений товар з урахуванням встановленого індексу інфляції (з яких: 68 000,44 грн. - основного боргу, 12 282,27 грн. - інфляційних втрат), 31 064,58 грн. - пені, 1 553,23 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Молочна Слобода" 80 282, 71 грн. заборгованості за поставлений товар з урахуванням встановленого індексу інфляції, 31 064, 58 грн., 1 553, 23 грн. 3% річних, 2 258, 02 грн. судового збору.

Повернуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Молочна Свобода" 1 660, 54 грн. - зайво сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано неналежне виконання умов договору поставки в частині своєчасного внесення грошових коштів. Враховуючи підтверджену наявність заборгованості, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року по справі №910/21263/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Також, до апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/21263/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 року клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/21263/15 задоволено; відновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/21263/15; прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/21263/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи на 27.01.2016 року.

25.01.2016 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого суду без змін.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року, у зв'язку із перебуванням судді Рудченко С.Г. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий по справі суддя - Агрикова О.В., судді: Жук Г.А., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/21263/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 27.01.2016 року.

В судове засідання, призначене на 27.01.2016 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги; представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Молочна Свобода" (далі по тексту - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" (далі по тексту - покупець, відповідач) було укладено Договір поставки № (далі по тексту - Договір) (а.с. 15-21).

У відповідності до п.1.1. Договору Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити Товар у кількості, асортименті, за цінами, технічними умовами, зазначеними у рахунках-фактурах, накладних.

Згідно з п. 1.2. Договору, загальна кількість Товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент), одиниці виміру Товару, ціна одиниці виміру Товару, визначаються у Специфікації, що є невід'ємною частиною Договору.

У відповідності до п.2.11. сторони дійшли згоди про те, що постачальник буде вважатись таким, що виконав зобов'язання по поставці товару, якщо він поставив товар згідно з умовами даного Договору.

У випадку невиконання постачальником своїх зобов'язань за договором покупець має право вжити оперативно-господарську санкцію у вигляді відмови від свого обов'язку по оплаті поставленого товару на весь строк затримки виконання своїх обов'язків постачальником.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до п. 1.3. Договору, постачальник покладає обов'язки щодо виготовлення Товару на ПАТ "Куп'янський молочноконсервний комбінат" ().

Оплата за товар проводиться протягом 21 банківського дня з дати поставки товару (п. 3.4. Договору).

06.03.2015 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору (а.с. 102), у відповідності до п.1. якої внесено зміни до п.3.4. розділу 3 договору та викладено його в наступній редакції: «Оплата покупцем кожної поставленої партії товару здійснюється протягом 40 календарних днів з моменту поставки товару, на розрахунковий рахунок постачальника, що вказаний у розділі 13 даного договору, із зазначенням у платіжному дорученні номеру договору, за яким здійснюється оплата».

При цьому, як встановлено колегією суддів, кожна накладна містить дату сплати.

Пунктом 2.1.1. Договору визначено, що кожну окрему поставку товару постачальник здійснює на підставі замовлення покупця, яке покупець передає за формою, встановленою у Додатку №2 до даного Договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору в період з 01.01.2015 року по 10.03.2015 року позивачем поставлено та передано у власність, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 743 817,50 грн., що підтверджується накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей: №ТД000000304 від 04.01.2015 року на суму 73507,50 грн., зі строком сплати 26.01.2015 року (а.с. 51); №ТД000000786 від 08.01.2015 року на суму 312930,00 грн., зі строком сплати 30.01.2015 року (а.с. 52); №ТД000001789 від 15.01.2015 року на суму 134730,00 грн., зі строком сплати 06.02.2015 року (а.с. 53); №ЦТД00002627 від 20.01.2015 року на суму 445500,00 грн., зі строком сплати 11.02.2015 року (а.с. 54); №ЦТД00002855 від 21.01.2015 року на суму 477360,00 грн. зі строком сплати 12.02.2015 року (а.с. 55); №ЦТД00008565 від 01.03.2015 року на суму 149706,00 грн. зі строком сплати 23.03.2015 року (а.с. 50); №ЦТД00009923 від 10.03.2015 року на суму 150084,00 грн. зі строком сплати 01.04.2015 року (а.с. 49).

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної сплати грошових коштів за отриманий товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 68 000,44 грн.

За приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено на адресу відповідача претензії про невиконання договірних зобов'язань №66 від 20.02.2015 року (а.с. 113) та №164 від 24.04.2015 року (а.с. 117), однак вказані претензії залишено без відповіді.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач прийняв замовлений ним товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві їх вартості, прострочивши грошові зобов'язання. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 68 000,44 грн.

Враховуючи викладене, позивач отримав право застосувати до відповідача заходи відповідальності, передбачені Договором та чинним законодавством.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця (Рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року).

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Враховуючи наявність простроченої заборгованості, перевіривши надані розрахунки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 12 282,27 грн. та 3% річних у сумі 1 553,23 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтями 230-232 Господарського кодексу України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частини 6 вказаної статті штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно п. 7.3. Договору, у разі прострочення оплати чи поставки товару винна сторона сплачує пеню за таке прострочення з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочення за кожен день прострочки до дня фактичної оплати чи доставки Товару.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 31 064,58 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно не виконання позивачем заявки №8 від 26.03.2015 року та застосування п.7.10 договору, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.7.10.договору, у випадку невиконання постачальником своїх зобов'язань за договором покупець має право вжити оперативно-господарську санкцію у вигляді відмови від свого обов'язку по оплаті поставленого товару на весь строк затримки виконання своїх обов'язків постачальником.

Умовами договору, а саме п.2.1.3. визначено, що замовлення можуть бути надані постачальнику по факсу та/або за допомогою електронної пошти.

Відповідно до п.2.1.4. Договору постачальник повинен протягом однієї доби з моменту отримання замовлення підтвердити його отримання. Для цього уповноважена особа постачальника має поставити в замовленні, після слів «Замовлення підтверджую» свій підпис та повернути його покупцеві факсом чи за допомогою електронної пошти. Після отримання покупцем підписаного замовлення, воно вважається прийнятим постачальником.

Колегія суддів наголошує на тому, що заявка №8 від 26.03.2015 року (а.с. 103) не відповідає п.2.1.4., оскільки не містить слів постачальника «Замовлення підтверджую», його підпису, а тому не може вважатись прийнятиою постачальником, що в свою чергу виключає можливість застосування п.7.10 договору. Враховуючи викладене, посилання апелянта на вказану заявку не може бути взято колегією суддів до уваги.

Надане відповідачем електронне листування (а.с. 104-105) в якості підтвердження застосування п.7.10 договору щодо вжиття ним оперативно-господарської санкції, колегією суддів не береться до уваги у зв'язку з тим, що не містить ніяких реквізитів ані договору, ані заявки. Також, відсутні докази того, що особи, які зазначені у даному листуванні мають право вести переговори щодо поставки та оплати по договору поставки № від 24.12.2014 року. Крім цього, відсутні докази надсилання вказаної заявки позивачу.

Також, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи повністю підтверджується своєчасне виконання позивачем умов договору, а також прийняття товару відповідачем, про що свідчать підписи представника товариства з обмеженою відповідальністю «Делішес Фуд» на видаткових накладних, а тому наявні підстави для покладення на відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/21263/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делішес Фуд" на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/21263/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/21263/15 залишити без змін.

3. Справу №910/21263/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Г.А. Жук

М.Г. Чорногуз