ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа № 921/831/15-г/8

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Кравчук Н.М.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вих.№14/2-1049 від 06.11.2015 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2015 року (підписане 02.11.2015 року), суддя Гирила І.М.

у справі №921/831/15-г/8

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Тернопільгаз», м. Тернопіль

про стягнення сум пені, штрафу та 3% річних в загальному розмірі 1128063,13 грн.

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Тернопільгаз» про стягнення заборгованості в загальній сумі 1128063,13 грн., з яких: 95713,17 грн. 3% річних, 478565,99 грн. пені та 553783,97 грн. 7% штрафу.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2015 року по справі №921/831/15-г/8 позовні вимоги ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково: присуджено до стягнення на користь останнього з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Тернопільгаз» 93205,87 грн. 3% річних, 232416,27 грн. пені та 276891,98 грн. штрафу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач свій обов'язок щодо передачі у власність відповідача згідно договору №01/2012-Б у період з березня по грудень 2012 року природного газу в обсязі 9113,957 тис. куб. м на загальну суму 59993777,26 грн. виконав належним чином, а відповідач свої зобов'язання з оплати в повному обсязі вартості отриманого протягом березня грудня 2012 року природного газу виконав з порушенням встановленого договором строку. Поряд з тим, враховуючи, що при проведенні розрахунку позивач в період прострочення включив дні, в які відповідач проводив розрахунки за отриманий газ, суд першої інстанції, здійснивши відповідний перерахунок, дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача щодо стягнення 3% річних, а також пені. Щодо заявленої до стягнення суми штрафу, враховуючи п.7.2 договору, суд зазначив про правомірне його нарахування. Крім того, місцевий господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що штраф (пеня) це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, прийшов до висновку про винятковість даного випадку та на підставі п.3 ст. 83 ГПК України вирішив зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (штрафу, пені) на 50 % від правомірно нарахованих (232416,27 грн. пені та 276891,98 грн. штрафу).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2015 року по справі №921/831/15-г/8 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 239283,00 грн. та 7% штрафу в розмірі 276891,99 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. З тексту апеляційної скарги вбачається, що позивач не погодився із зменшенням судом на 50% правомірно нарахованих сум пені та штрафу, разом з тим, з відмовою у іншій частині позову (щодо неправомірного включення в період прострочення днів, в які відповідач проводив розрахунки за отриманий газ) позивач згідний. Так скаржник зазначає, що даний випадок не є винятковим, відтак, у суду першої інстанції не було підстав для застосування п.3 ч.1 ст.83 ГПК України та зменшення суми неустойки на 50%. Поряд з тим, вважає безпідставним посилання суду на тяжкий фінансовий стан відповідача, не врахувавши при цьому інтереси позивача, зокрема, те, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Поряд з тим, останнє не здійснює самостійного видобутку газу, а за договором відповідачу постачався імпортований газ, за який позивач має розраховуватися у чітко встановлені строки, при цьому несвоєчасність розрахунків за поставлений природний газ споживачами тягне за собою відповідальність позивача перед газодобувними підприємствами. З огляду на наведене, вважає, що суд не врахував інтереси обох сторін та помилково дійшов висновку про зменшення суми неустойки.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року склад судової колегії у справі №921/831/15-г/8 змінено: замість судді Бонк Т.Б. введено суддю Кравчук Н.М.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2015 року по справі №921/831/15-г/8 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 239283,00 грн. та 7% штрафу в розмірі 276891,99 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без з мін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№01/831/4 від 22.12.2015 року). Зокрема, вказував, що згідно з фінансовим звітом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», опублікованим на офіційному сайті позивача, за 9 місяців 2015 року останній отримав чистий прибуток у розмірі 233,67 млн. грн., в той час, збитки ПАТ «Тернопільгаз» за 9 місяців 2015 року становлять 64,80 млн. грн. Поряд з тим, зазначав, що при вирішенні спору суд першої інстанції врахував майновий стан та інші інтереси обох сторін, зокрема, що відповідач є газопостачальною організацією, отриманий від позивача природний газ поставляв субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію. Розрахунки за газ здійснюються у відповідності до постанови КМУ №247 від 26.03.2008 року, згідно з якою споживачі перераховують кошти за газ на поточні рахунки газопостачальної організації із спеціальним режимом використання, які в подальшому банк перераховує на поточні рахунки підприємств, які здійснюють продаж газу. Отриманий за договором купівлі-продажу №01/2012-Б від 30.03.2012 року природний газ постачався виключно установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, однак, незважаючи на це, а також збитковий фінансовий результат діяльності, відповідач вживав максимальних заходів для недопущення зростання заборгованості та виконав свої зобовязання в частині оплати в повному обсязі, при цьому термін прострочення мав незначний характер. Крім того, повідомив, що з 01.07.2015 року відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу» товариству відокремлено функції з постачання та розподілу природного газу та анульовано ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. Інших джерел прибутку, крім дольового відщеплення на надані послуги з транспортування газу, відповідач не має.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, в тому числі і скаржника, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2012 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (в тексті договору продавець) та ОСОБА_3 акціонерним товариством «Тернопільгаз» (покупець) укладено договір №01/2012-Б на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а покупець прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Згідно п.1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01 лютого 2012 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 22000,000 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 3.6 та 3.7 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом. До сплати ціна за 1000 куб. м. природного газу 3509,00 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 4210,80 грн. Ціна договору (сума договору) складається із сум вартості місячних поставок газу за цим договором та на дату його укладання становить 77198000,00 грн., крім того ПДВ-20%, усього з ПДВ 92637600,00 грн. (п.п.5.2, 5.4).

Згідно з п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору.

У пункті 6.2 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з алгоритмом розподілу коштів, установленим відповідною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ в тому ж місяці, у якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2 Договору у разі невиконання покупцем пунктів 6.1, 6.2 договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Пунктом 9.2 Договору встановлений 5-річний строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду за захистом своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань.

Згідно з п.11.1 Договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, але не раніше ніж через 14 днів (пять робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав, визначених п.3 ч.2 ст. 39 ЗУ «Про здійснення державних закупівель») з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника та поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 лютого 2012 року, і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2012 року включно, а у частині розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору №01/2012-Б від 30.03.2012 року позивач протягом періоду з березня по грудень 2012 року передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 9113,957 тис. куб. м на загальну суму 59993777,26 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (від 31.03.2012 року на суму 16186289,94 грн., від 30.04.2012 року на суму 6600222,67 грн., від 31.05.2012 року на суму 418410,35 грн., від 30.06.2012 року на суму 285555,41 грн., від 31.07.2012 року на суму 247068,70 грн., від 31.08.2012 року на суму 224347,21 грн., від 30.09.2012 року на суму 302815,48 грн., від 31.10.2012 року на суму 2928127,16 грн., від 30.11.2012 року на суму 11184213,24 грн. та від 31.12.2012 року на суму 21616727,10 грн., копії яких знаходяться у матеріалах справи). Зазначені акти підписані повноважними представниками обох сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати вартості отриманого природного газу виконував з порушенням строків оплати, встановлених договором.

У звязку з чим, продавець Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Тернопільгаз» про стягнення 95713,17 грн. 3% річних, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, а також 478565,99 грн. пені та 553783,97 грн. 7% штрафу, що нараховані на підставі п.7.2 укладеного між сторонами договору №01/2012-Б від 30.03.2012 року.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами договору №01/2012-Б від 30.03.2012 року (п.6.2) встановлено, що остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вимогами ст.530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання та зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов зазначеного вище договору, позивач протягом періоду з березня по грудень 2012 року передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 9113,957 тис. куб. м на загальну суму 59993777,26 грн., однак, відповідач оплачував отриманий природний газ з порушенням строків оплати, встановлених п.6.2 договору, що підтверджується випискою з операцій по ПАТ «Тернопільгаз», банківськими виписками з рахунку відповідача та не заперечується останнім.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, у пункті 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем пунктів 6.1, 6.2 договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

У звязку з простроченням оплати газу позивач, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.7.2 Договору, здійснив нарахування відповідачу 95713,17 грн. 3% річних, 478565,99 грн. пені та 553783,97 грн. 7% штрафу, в загальній сумі 1128063,13 грн.

Перевіривши розрахунки заявлених до стягнення 3% річних, пені та штрафу, суд першої інстанції встановив, що при нарахуванні 3% річних і пені позивач включив в період прострочки дні, в які відповідач здійснював фактичну сплату коштів за отриманий природний газ.

У пункті 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на наведене вище, у відповідності до перерахунків, проведених судом першої інстанції правомірним є нарахування відповідачу 3% річних в сумі 93205,87 грн. (із заявлених до стягнення 95713,17 грн.) та пені в сумі 464832,53 грн. (із заявленої до стягнення 478565,99 грн.).

Разом з тим, судом встановлено, що сума штрафу (553783,97 грн.), нарахованого позивачем на підставі п.7.2 укладеного між сторонами договору, є вірною.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені до стягнення 3% річних та пеня підлягають до задоволення частково, а саме: 3% річних в сумі 93205,87 грн. та пеня в сумі 464832,53 грн., а штраф повністю в сумі 553783,97 грн.

Поряд з тим, з апеляційної скарги вбачається, що позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення клопотання відповідача та зменшення на 50% пені та штрафу.

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України передбачено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п.3.17.4).

Зменшуючи на 50% розмір неустойки (пені та штрафу), суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що відповідно до умов договору №01/2012-Б від 30.03.2012 року ПАТ «Тернопільгаз» отримувало природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу, які, у зв'язку із складними економічними явищами в державі, мають низьку дисципліну розрахунків. Поряд з тим, відповідач вживав необхідні та залежні від нього заходи для недопущення зростання заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №01/2012-Б від 30.03.2012 року та виконав свої зобов'язання за договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань. Крім того, судом встановлено, що термін прострочення виконання зобовязань по оплаті вартості отриманого ПАТ «Тернопільгаз» згідно договору №01/2012-Б від 30.03.2012 року природного газу не є значним, оскільки, повний розрахунок, зокрема, за зобовязаннями грудня 2012 року, проведено 31.01.2013 року. При цьому, позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, які не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак, передбачено нормами чинного законодавства.

Одночасно судом встановлено, що відповідно до звіту про фінансові результати ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за 9 місяців 2014 року, збиток останнього за звітний період становить 0 грн., однак, доказів того, що цей збиток спричинений позивачу саме неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №01/2012-Б від 30.03.2012 року, позивач не надав.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи скаржника та вважає, що суд першої інстанції, врахувавши конкретні обставини даної справи, на підставі ч.3 ст.551 ЦК, ч.1 ст.233 ГК та ч.3 ст.83 ГПК України, правомірно та обґрунтовано зменшив на 50 % розмір пені та штрафу, належних до стягнення з відповідача.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Скаржником протилежного не доведено.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи все наведене вище, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з ПАТ «Тернопільгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 93205,87 грн. 3% річних, 232416,27 грн. пені та 276891,98 грн. штрафу.

За таких обставин, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про часткове скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2015 року по справі №921/831/15-г/8 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №921/831/15-г/8 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повну постанову складено 01.02.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_4