ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"21" січня 2016 р.Справа № 921/352/14-г/16
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

Розглянувши: матеріали скарги № 6 від 20.01.2016 р. Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область

До: Відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі

по справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", юридична адреса: вул.Велика Морська, будинок 143, м.Миколаїв, Миколаївська область, адреса для листування: вул. Ямська, 28А, м.Київ.

до відповідача: Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", с.Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область.

про cтягнення 27570 грн. основної заборгованості, 11028 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару, 5360 грн. 85 коп. - 36% річних, 1935 грн. 86 коп. пені, 580 грн. 40 коп. індексу інфляції, 5504 грн. штрафу.

Суть справи.

20.01.2016 року Приватне агропромислове підприємство "Білобожницьке" звернулось до господарського суду Тернопільської області із скаргою № 6 від 20.01.2016 року, в якій просить суд на підставі ст. 121-2 ГПК України дії виконавчої служби визнати незаконними, такими, що порушують права власності на майно та винести ухвалу про тимчасове зупинення реалізації арештованого майна, до розгляду цього питання в позові про визнання права власності на дане майно третьою особою.

У даній скарзі заявник зазначає також, що у відділі державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження по відношенню до скаржника на загальну суму 99831 грн., згідно ухвали суду від 28.12.2015 р. по справі №921/352/14-г/16 та ухвали суду від 05.01.2016 р. по справі № 2/107-1849 загальну суму заборгованості в сумі 92106 грн. 11 коп., що становить 94% від загальної заборгованості розстрочено на 2 роки, проте державним виконавцем описано та передано до реалізації майстерню тракторного цеху вартістю 468430 грн., зазначає, що передане для реалізації майно не є власністю ПАП "Білобожницьке", а згідно акту № 3 від 16 березня 2011 р. належить ПАП "Дзвін" Чортківського району Тернопільської області, про що неодноразово доводилось до відома виконавчої служби.

Розглянувши матеріали скарги № 6 від 20.01.2016 р., суд вважає за необхідне повернути її без розгляду, з огляду на наступне.

1)Згідно ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Однак, заявник не надав доказів надіслання скарги № 6 від 20.01.2016 року на дії державної виконавчої служби стягувачу: Товариству з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", юридична адреса: вул.Велика Морська, будинок 143, м.Миколаїв, Миколаївська область, адреса для листування: вул. Ямська, 28А, м.Київ.

2)Також заявником до скарги №6 від 20.01.2016 року не додано доказів, що підтверджують викладені в скарзі обставини.

Зокрема, заявником не подано доказів на підтвердження вчинення оскаржуваних дій державним виконавцем.

У відповідності до ч.2 ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Згідно п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК. Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, а в разі, якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог. Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки за її наявності).

Згідно п. 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 N 55 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Натомість, додані заявником до Скарги № 6 від 20.01.2016 р. копії документів (ксерокопії) не засвідчені належним чином. А відтак, такі документи не мають доказової сили.

3)Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" за змістом статей 18 і 121-2 ГПК України учасник виконавчого провадження (особа, яка залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення - як заінтересовані особи.

Як визначається в ч. 7 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Однак, в даній скарзі заявник вказав себе в якості скаржника, а Відділ державної виконавчої служби у Чортківському районі - в якості відповідача. Також, заявник не вказав стягувача за виконавчим документом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро".

4)Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

У відповідності до ч. ч.1,2 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк; про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду.

У відповідності до абзацу першого п.п. 9.7 п.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р. з наступними змінами встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

Згідно п.п.9.7-1 п.9 зазначеної вище Постанови №9 від 17.10.2012 року, якщо Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок обчислення строку звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби (як-от статтями 26,47,49,57,частиною четвертою статті 58 названого Закону), то господарському суду слід виходити саме з такого порядку.

Разом з тим, заявником - Приватним агропромисловим підприємством "Білобожницьке" у скарзі № 6 від 20.01.2016 року не вказано: день вчинення оскаржуваних дій або день, коли саме йому стало відомо про вчинені виконавчі дії; посилання на підтверджуючі документи. А, відтак, з поданої скарги неможливо встановити, чи не пропущено заявником 10-денний строк звернення із скаргою на дії органу ДВС.

Суд вважає, що при поданні скарги зазначенні докази є обов'язковими, оскільки питання щодо відновлення (не відновлення) строку подання скарги вирішується судом без виклику сторін.

5) Також суд вважає за необхідне зазначити, що подана заявником скарга не містить норм закону, яку порушено державним виконавцем при вчиненні оскаржуваних дій.

Так, згідно п.5 ч.2 ст.54 ГПК України позовна заява повинна містити законодавство, на підставі якого подається позов

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" викладено правову позицію, згідно з якою:

-скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями, зокрема, ГПК та містити відомості, перелічені в п. п. 3-5 ч. 3 ст. 85 Закону України № 606-XIV (Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року, з наступними змінами);

-у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на дії або бездіяльність органів Державної виконавчої служби до скарг учасників виконавчого провадження мають застосовуватися, зокрема, положення статтей ГПК, а саме - 2,18,21,22,26,29,31,41,42,64, розділів ХІ,ХІІ,ХІІ-І тощо.

У відповідності до абзацу другого п.п. 9.9. п.9 Постанови №9 від 17.10.2012 року у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статтей 2,18,21,22,26,29,31,42,62,пунктів 1-3,5,6,9 частини першої статті 63,статті 64, розділів ХІ,ХІІ,ХІІ-1 ГПК тощо.

6)Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення позову (п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження").

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне скаргу № 6 від 20.01.2016 року Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область на дії державної виконавчої служби повернути без розгляду.

Керуючись п.п. 3, 6 ст.63, ст.86 ГПК України, господарський суд

Ухвалив:

1.Скаргу № 6 від 20.01.2016 року Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область на дії державної виконавчої служби повернути без розгляду.

2.Скаргу №6 від 20.01.2016 року та додані до неї матеріали (всього на 13 аркушах) направити на адресу Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область.

Суддя С.О. Хома