РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2016Справа №910/30139/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз»

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс»

Третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Юрол»

про стягнення 64 345,13 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники сторін:

від позивача: Пасько С.М., довіреність № б/н від 04.01.2016

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Ратушняк П.В.,довіреність № б/н від 20.01.2016

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосоюз», м.Київ звернулось до господарського суду м.Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс», м.Київ про стягнення заборгованості в розмірі 64 345,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укрнафтатранс» своїх обов'язків з оплати ремонту транспортного засобу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Юрол», що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом. При цьому, заявник посилався на те, що відповідачем у листі №24 від 04.02.2014р. було гарантовано оплату робіт, що будуть проведені Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз».

Відповідач у відзиві б/н від 03.01.2016 р. проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що ремонт транспортного засобу здійснювався в межах договору страхування, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укрнафтатранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДП Юрол». Проте, у подальшому страхувальнику було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а отже, на думку відповідача, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» відсутній обов'язок оплатити ремонтні роботи, що виконані заявником.

Ухвалою від 15.01.2016 р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Юрол».

Третя особа у поясненнях б/н від 28.01.2016 р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» підтримала в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 29.01.2016 р., як і в попередні засідання суду, не з'явився, представника не направив, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, правової позиції по суті спору не висловив.

За висновками суду, Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 01133, м.Київ, бул.Лесі Українки, 5-А, оф.620. Одночасно, в матеріалах справи наявна ще одна адреса відповідача: 04655, м.Київ, вул.Кудрявський узвіз, 5-Б.

На вказані адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 15.01.2016 р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверт з вказаною судовою кореспонденцією не було повернуто до господарського суду.

У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Одночасно, суд зазначає, що попередня судова кореспонденція була вручена адресату, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс», які наявні в матеріалах справи та в тому числі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою від 15.01.2016 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З приводу неявки відповідача в судове засідання 29.01.2016р. господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 15.07.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

При цьому, як зазначено вище, господарський суд має право відкласти розгляд справи лише у межах строків, передбачених ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд наголошує, що строк вирішення спору фактично сплив, а отже у суду відсутня можливість відкладення розгляду спору на іншу дату.

Розгляд справи №910/30139/15 здійснюється з 30.11.2015р. , а отже подальше відкладення може призвести до порушення приписів господарського процесуального законодавства України та вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду спору.

За висновками суду, незважаючи на те, відповідач не з'явився у судове засідання 29.01.2016р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку

Як вже зазначалось, за приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи іншого юридичного факту.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 Цивільного кодексу України)

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Аналогічну позицію наведено у постановах від 14.07.2014р. та від 26.06.2014р. Вищого господарського суду по справах №904/1378/14 та №911/4611/13.

Як вбачається з матеріалів справи, у листі №24 від 04.02.2014 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Укрнафтатранс» гарантувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» оплату ремонту транспортного засобу VW Golf, державний номер НОМЕР_1, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Юрол», в сумі 64 345,13 грн.

За поясненнями позивача, які з боку відповідача не заперечені, з огляду на наведений вище гарантійний лист Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» було здійснено відновлювальний рент транспортного засобу VW Golf, державний номер НОМЕР_1 на суму 64 345,13 грн., про що складено наряд-замовлення №С300272276/СН00217139 від 27.04.2014р.

Відповідачем протягом розгляду справи належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не було спростовано належного виконання заявником рентних робіт, оплата яких була гарантована відповідно до листа №24 від 04.02.2014 р.

Враховуючи наведене вище, суд приймає до уваги гарантійний лист №24 від 04.02.2014 р. та наряд-замовлення №С300272276/СН00217139 від 27.04.2014р. в якості підстави для виникнення між сторонами взаємних юридичних прав та обов'язків з виконання ремонтних робіт.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

05.10.2015 р. заявником було скеровано на адресу відповідача вимогу №436/1 від 28.09.2015р. про сплату заборгованості за виконані ремонтні роботи на загальну суму 64 345,13 грн.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укрнафтатранс» роботи, оплата яких була гарантована листом №24 від 04.02.2014р. так і не було оплачено, грошові кошти на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» не перераховано.

За таких обстави, враховуючи наведені приписи чинного законодавства України, господарський суд дійшов висновку, що строк оплати ремонтних робіт, виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» на суму 64 345,13 грн., оплату яких було гарантовано відповідачем листом №24 від 04.02.2014р., настав, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Наразі, посилання відповідача на те, що ремонт транспортного засобу здійснювався в межах договору страхування, який укладено між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укрнафтатранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДП Юрол». Проте, у подальшому страхувальнику було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а отже, на думку відповідача, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» відсутній обов'язок оплатити ремонтні роботи, що виконані заявником, суд до уваги не приймає оскільки виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати ремонтних робіт не залежить від належного виконання третьою особою своїх обов'язків за договором страхування.

При цьому, відмова відповідача у виплаті третій особі страхового відшкодування ніяким чином не може нівелювати обов'язків Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс» виконати свої грошові зобов'язання перед позивачем.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс» про стягнення основного боргу в сумі 64 345,13 грн.

Клопотання б/н від 03.01.2016р. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс» про заміну відповідача або залучення співвідповідача було залишено судом без задоволення з наступних підстав.

За приписами ч. 3 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Статтею 24 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

У п.1.3 Постанови №18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суд України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 24 Господарського процесуального кодексу України не зобов'язує господарський суд задовольняти клопотання сторони про залучення до участі у справі іншого відповідача.

Якщо у розгляді справи господарським судом буде з'ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

Таким чином, з огляду на наведене вище, враховуючи позицію Вищого господарського суд України, приймаючи до уваги, що заявником було підтримано позовні вимоги саме до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс», а судом не встановлено, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, клопотання відповідача залишене без задоволення.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укрнафтатранс» (01133, м.Київ, Печерський район, бул.Лесі Українки, буд.5-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» (04655, м.Київ, Московський проспект, буд.28, ) заборгованість у розмірі 64 345 (шістдесят чотири тисячі триста сорок п'ять) грн. 13 коп. та судовий збір в сумі 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн.

Видати накази, відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 03.02.2016р. )

Суддя В.І.Мельник