КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа№ 910/5161/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: Волобоєва С.В., довіреність №3736/18 від 16.12.2015,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015

у справі №910/5161/15-г (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

про стягнення 36 840,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 36 840,00 грн.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 у справі №910/5161/15-г призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Зупинено провадження у справі на час проведення судової автотоварознавчої експертизи.

12.11.2015 до Господарського суду міста Києва від експертної установи надійшов супровідний лист разом з висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №8417/15-54 від 09.11.2015 та матеріалами справи №910/5161/15-г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 провадження в справі поновлено та призначено її до розгляду на 01.12.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 провадження у справі №910/5161/15-г в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суми страхового відшкодування в розмірі 19 114,39 грн. припинено.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (, адреса: 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25) витрати по сплаті судового збору в розмірі 947,93 грн. (дев'ятсот сорок сім гривень 93 копійки).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі № 910/5161/15-г скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити та стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" 12 667,20 грн. на відшкодування шкоди. Припинити провадження в частині стягнення шкоди у розмірі 24 172,80 грн. на підставі п.п.1-1 п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник зазначив про те, що відповідно до приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Таким чином, як вказує апелянт, визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. На думку скаржника, в даному випадку спірні правовідносини регулюються Законом України "Про страхування" та Цивільним кодексом України, оскільки вимога щодо виплати коштів пред'явлена позивачем до відповідача після виплати страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування в порядку, передбаченому статтею Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/5161/15-г за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 26.01.2016.

Представник позивача в судове засідання, яке відбулось 26.01.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 26.01.2016, просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

За таких обставин постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2013 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (позивач, страховик за Договором страхування) та Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №06/6754823/1012/13 (далі - Договір страхування), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, зокрема, автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

17.09.2014 р. в м. Харкові по вул. Пушкінській, 48, ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Lexus RX300", реєстраційний номер НОМЕР_2, не витримала безпечну дистанцію, чим порушила п. 13.1. ПДР України та допустила зіткнення з застрахованим автомобілем, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_4 керував автомобілем "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, посвідчення водія №ОІА514988 та подорожнього листа від 17.09.2014р.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2014 р. ОСОБА_3, за здійснення вказаного ДТП, було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно з рахунком-фактурою №BS-0000385 від 22.09.2014 р., складеним Приватним підприємством "БС-Сервіс", вартість ремонту автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 36 840,00 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту № від 13.10.2014 р. та розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 36 840,00 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 36 840,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №0046518 від 14.10.2014 р.

Отже, спір у справі виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 36 840,00 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "Lexus RX300", реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі Полісу №АІ/6739530.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що відповідно до п. 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду.

Відповідно до наданого позивачем Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ №700 від 24.12.2014р., складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 43 418,38 грн.

Зазначеним звітом не вказано чи враховано коефіцієнт фізичного зносу (Кз) деталей автомобіля під час визначення вартість відновлювального ремонту, оскільки формула за якою експертом визначено цю вартість, а саме Свр=Ср+См+Сс, не вираховано Кз.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

З метою встановлення достовірності зазначеної позивачем суми матеріального збитку, у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інститут судових експертиз.

12.11.2015 на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов Висновок експерта ОСОБА_8 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №8417/15-54 від 09.11.2015, з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахування коефіцієнту фізичного зносу, складає 19 114,39 грн.

Таким чином, відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", судом визнано, що розмір обґрунтованого оціненого страхового відшкодування, який підлягає до стягнення з відповідача, складає 19 114,39 грн.

Згідно зі ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АІ/6739530 розмір франшизи становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, з огляду на це, з відповідача має бути стягнуто 19 114,39 грн. = 19 114,39 грн. (визначена Висновком експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи №8417/15-54 від 09.11.2015р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу) - 0,00 (франшиза відповідача).

Як встановлено судом, під час перебування даної справи в провадженні (як вбачається матеріалів справи, позивачем вказану позовну заяву було надіслано до суду поштою 02.03.2015, про що свідчить відмітка поштового відділення на конверті), відповідачем було самостійно добровільно сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 24 172,80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №170783.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, з урахуванням того, що відповідачем сплачено на рахунок позивача суму страхового відшкодування вже після звернення позивача до суду, то провадження у справі, в частині стягнення суми в розмірі 19 114,39 грн., яка визнана судом обґрунтованою, підлягає припиненню. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 17 725,61 грн. є необґрунтованими, з урахуванням викладених вище обставин, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, суд відзначає, що сплачена відповідачем сума страхового відшкодування в розмірі 24 172,80 грн. є більшою від визнаної судом обґрунтованою (19 114,39 грн.), а тому переплата суми страхового відшкодування на суму в розмірі 5 058,41 грн., за правом відповідача, може бути повернута останнім в порядку передбаченому нормами чинного законодавства України.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного вище та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що провадження у справі №910/5161/15-г в частині заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 19 114,39 грн. підлягає припиненню, а в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №910/5161/15-г прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №910/5161/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/5161/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран