ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р.Справа № 922/6302/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
до Валківської міської Ради м. Валки
про стягнення 163281,78 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 880 від 30.12.2015 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Валківської міської ради про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання умов договорів про надання послуг з теплопостачання щодо вчасної оплати наданих послуг в сумі 163281,78 грн., з яких 10358,72 грн. 3% річних та 152923,06 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 грудня 2015 року прийнято позовну заяву до розгляду порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21 грудня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.12.2015 року від представника позивача супровідним листом (вх. № 50884/15) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.12.2015 року від відповідача надійшов відзив (вх. № 50883/15) на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що рішення суду, на які посилається позивач, перебувають на виконанні у Відділі Державної казначейської служби і виконавчі листи з причин неможливості виконання рішень до позивача не повертались. Крім того, відповідач вказує на те, що даними рішеннями вже було стягнуто 3% річних, пені та інфляційних витрат, а тому повторне їх стягнення є неможливим.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2015 року розгляд справи було відкладено на 25.01.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 25.01.2016 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 25.01.2016 року не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про, що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

Присутній в судовому засіданні 25 січня 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 грудня 2015 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (теплопостачальна організація, учасник) та Валківською міською Радою (споживач, учасник) було укладено договір від 01.03.2013 р. №1702/Т13, договір № 1702/Т12 від 03.05.2012 року та договір № 1702/Т14 від 24.02.2014 року.

Відповідно до умов вказаного договору, позивач (теплопостачальна організація) зобовязався постачати відповідачу (споживачу) теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач, в свою чергу, зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.11.2013р. по справі № 922/4052/13 з Валківської міської ради на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» було стягнено 287657,45 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 23690,81 грн. пені, 11991,10 грн. 3% річних та 6466,79 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили 29.11.2013р. Цим рішенням з відповідача була стягнена заборгованість по договорам № 1702/Т 12 від 03.05.2012р. та № 1702/Т13 від 01.03.2013р.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.01.2015р. по справі № 922/5505/14 з Валківської міської ради на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» було стягнено 129101,81 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 9652,92 грн. пені, 3518,43 грн. 3% річних, 22744,16 грн. інфляційних втрат та 3300,35 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили 31.01.2015р. Цим рішенням з відповідача була стягнена заборгованість по договору № 1702/Т13 від 01.03.2013р.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.01.2015р. по справі № 922/5506/14 з Валківської міської ради на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» було стягнено 147822,83 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 13527,52 грн. ¦єні, 2789,66 грн. 3% річних, 19331,87 інфляційних втрат та 3669,44 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили 02.02.2015р. Цим рішенням з відповідача була стягнена заборгованість по договору № 1702/Т14 від 24.02.2014р.

Вищезазначені рішення набрали законної сили і були направлені на примусове виконання до органів Державної казначейської служби України, але виконувались частково і несвоєчасно.

Станом на 01.02.2015р. залишалась несплаченою сума основного боргу за надані послуги з теплопостачання за вищезазначеними рішеннями суду у розмірі 525682,08 грн.

За період з лютого 2015р. по листопад 2015р. у погашення заборгованості за надані послуги з теплопостачання позивачем була зарахована сума оплат відповідача у розмірі 206608,85 грн.

Таким чином станом на 01.12.2015р. за цими рішеннями суду залишилась несплаченою сума основного боргу за надані послуги з теплопостачання у розмірі 319073,33 грн.

Враховуючи те, що відповідачем належним чином зазначені судові рішення не виконані, а борг в повному обсязі не погашено, позивачем було нараховано відповідачу 10358,72 грн. 3% річних за період з 03.02.2015 року по 01.12.2015 року та інфляційні втрати в сумі 152923,06 грн. за період з лютого 2015 року по жовтень 2015 року.

В обґрунтування свої заперечень відповідач посилається на те, що рішення суду, на які посилається позивач, перебувають на виконанні у Відділі Державної казначейської служби і виконавчі листи з причин неможливості виконання рішень до позивача не повертались. Крім того, відповідач вказує на те, що даними рішеннями вже було стягнуто 3% річних, пені та інфляційних витрат, а тому повторне їх стягнення є неможливим.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Щодо заперечень відповідача стосовно неможливості повторного нарахування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

В даному випадку, позивачем заявлено ло стягнення 3% річних та інфляційні втрати, які за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, а є способами захисту його майнового права та інтересу.

Крім того, позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат лише на несплачену суму основного боргу, а не штрафні санкції, які стягнуті попередніми рішеннями.

Щодо посилань відповідача на те, що в даному разі позивач намагається повторно накласти штраф за невиконання рішень судів, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що період нарахування 3% річних та інфляційних втрат за попередніми рішеннями судів не співпадає з періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат у даній справі, а саме:

- рішенням Господарського суду Харківської області від 11.11.2013р. по справі № 922/4052/13 було стягнуто 3% річних та інфляційні втрати за 2013 рік;

- рішенням Господарського суду Харківської області від 19.01.2015 по справі № 922/5505/14 стягнуто 3% річних за період з 16.11.2013 року по 20.11.2014 року, а інфляційних втрат за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року;

- рішенням Господарського суду Харківської області від 20.01.2015 по справі № 922/5506/14 стягнуто 3% річних за період з 16.02.2014 року по 20.11.2014 року, а інфляційних втрат за період з березня 2014 року по жовтень 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 03.02.2015 року по 01.12.2015 року та інфляційних втрат за період з лютого 2015 року по жовтень 2015 року, тобто періоди стягнення за попередніми рішеннями судів та у даній справі є різними.

Перевіривши нарахування надані позивачем, 10358,72 грн. 3% річних за період з 03.02.2015 року по 01.12.2015 року та інфляційних втрат в сумі 152923,06 грн. за період з лютого 2015 року по жовтень 2015 року суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Валківської міської ради (63002, Харківська область, м. Валки, вул. Карла Лібкнехта ,буд. 16, р/р 8628 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, 3, р/р 3582 в філії ХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823, ) 10358,72 грн. 3% річних за період з 03.02.2015 року по 01.12.2015 року, інфляційні втрати в сумі 152923,06 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2449,23 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

922/6302/15