ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.01.2016 Справа № 905/2480/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Левшиної Я.О., суддів Паляниці Ю.О., Філімонової О.Ю., при секретарі судового засідання Рильцовій Є.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю СХІДКОНТРАКТ, м. Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АРСЕНАЛ-ПАК, м. Дружківка, Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 214184,00грн., пені в розмірі 54550,02грн., інфляційних втрат в розмірі 59552,40грн., 3% річних в розмірі 2747,28грн.

за участю уповноважених представників :

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю №б/н від 01.10.2015р.);

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21.12.2015р. призначено колегіальний розгляд справи № 905/2480/15 у складі: головуючий суддя Левшина Я.О., судді Паляниця Ю.О., Філімонова О.Ю.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 26.01.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю СХІДКОНТРАКТ, м. Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю АРСЕНАЛ-ПАК, м. Дружківка, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 214184,00грн., пені в розмірі 47522,96грн., інфляційних втрат в розмірі 61706,40грн., штрафу в розмірі 10709,20грн., 3% річних в розмірі 3645,07грн.

Відповідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, інфляції, штрафу та 3% річних.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст.ст.54, 55, 56 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 625, 712 Цивільного кодексу України, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: розрахунки 3% річних, інфляції, пені, штрафу; договір купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р.; специфікації: №1 від 01.10.2014р., №2 від 07.10.2014р., №3 від 13.10.2014р., №4 від 20.10.2014р., №5 від 23.10.2014р., №6 від 29.10.2014р., №8 від 10.11.2014р., №9 від 13.11.2014р., №10 від 24.11.2014р., №11 від 01.10.2014р., №12 від 02.12.2014р., №13 від 05.12.2014р., №14 від 15.12.2014р., №15 від 23.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №17 від 21.01.2015р., №18 від 27.01.2015р., №19 від 03.02.2015р., акт звірки взаємних розрахунків, складений станом на 25.08.2015р.; правоустановчі документи.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: витяги з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження позивача та відповідача; розрахунок суми боргу; клопотання про продовження строку розгляду справи, яке було задоволено судом; накладні: №2 від 01.10.2014р., №25 від 07.10.2014р., №49 від 13.10.2014р., №77 від 20.10.2014р., №94 від 23.10.2014р., №113 від 29.10.2014р., №8 від 04.11.2014р., №33 від 10.11.2014р., №45 від 13.11.2014р., №86 від 24.11.2014р., №95 від 25.11.2014р., №3 від 02.12.20014р., №17 від 05.12.2014р., №76 від 15.12.2014р., №85 від 16.12.2014р., №130 від 23.12.2014р., №142 від 24.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №52 від 21.01.2015р., №65 від 27.01.2015р., №8 від 03.02.2015р., №58 від 18.02.2015р.; акти приймання продукції за кількістю; звіти про дебітові та кредитні операції по рахунку №4661; товарно-транспортні накладні; рахунки-фактури: №2 від 01.10.2014р., №25 від 07.10.2014р., №49 від 13.10.2014р., №77 від 20.10.2014р., №94 від 23.10.2014р., №113 від 29.10.2014р., №8 від 04.11.2014р., №33 від 10.11.2014р., №45 від 13.11.2014р., №86 від 24.11.2014р., №95 від 25.11.2014р., №3 від 02.12.20014р., №17 від 05.12.2014р., №76 від 15.12.2014р., №85 від 16.12.2014р., №130 від 23.12.2014р., №142 від 24.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №52 від 21.01.2015р., №65 від 27.01.2015р., №8 від 03.02.2015р., №58 від 18.02.2015р.; податкові накладні: №2 від 01.10.2014р., №25 від 07.10.2014р., №49 від 13.10.2014р., №77 від 20.10.2014р., №94 від 23.10.2014р., №113 від 29.10.2014р., №8 від 04.11.2014р., №33 від 10.11.2014р., №45 від 13.11.2014р., №86 від 24.11.2014р., №95 від 25.11.2014р., №3 від 02.12.20014р., №17 від 05.12.2014р., №76 від 15.12.2014р., №85 від 16.12.2014р., №130 від 23.12.2014р., №142 від 24.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №52 від 21.01.2015р., №65 від 27.01.2015р., №8 від 03.02.2015р., №58 від 18.02.2015р.; банківські виписки; акт звірки взаємних розрахунків, складений станом на 31.12.2015р.; пояснення б/н від 26.01.2016р.; розрахунок суми боргу; пояснення б/н б/д щодо підтверджень надання позивачем податкових накладних відповідачу.

18.12.2015р. від відповідача через канцелярію надійшов відзив на позовну заяву №08/47 від 14.12.2015р., в якому останній проти позову заперечив в повному обсязі, посилаючись на таке: товар з 13.01.2015р. по 03.02.2015р. був поставлений на підставі усної домовленості сторін, тобто має позадоговірні зобовязання, які не є предметом даного спору; позивач не надав документів на підтвердження якості поставленого товару. Також надав: пояснення №08/48 від 14.12.2015р.; виписку з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження відповідача; правоустановчі документи; клопотання №08/52 від 25.11.2015р. про залишення позовної заяви без розгляду (судом залишено без задоволення як безпідставне та необгрунтоване); клопотання про витребування документів №08/49 від 14.12.2015р. (під час розгляду справи, судом було оглянуто оригінали всіх документів, доданих до матеріалів справи позивачем); клопотання №08/47 від 14.12.2015р. з додатками про зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних збільшень, у якому відповідач також просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу; пояснення №08/51 від 14.12.2015р. щодо неможливості направлення копії відзиву на позовну заяву позивачу.

Представник позивача у судове засідання 26.01.2016р. зявився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 26.01.2016р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвал суду за адресою, визначеною матеріалами справи. Від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, яка була зареєстровано канцелярією суду 26.01.2016р. о 9:40год. Зазначена заява була повернута судом без розгляду на підставі п.4 ч. 1ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, про що була винесена відповідна ухвала від 26.01.2016р.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продажу №14/62 (далі договір), згідно п.п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупця цукор білий кристалічний (далі-товар), а покупець- прийняти товар та оплатити йог на умовах цього договору.

Відповідно п. 1.2. договору, найменування товару, вартість за одиницю, загальна вартість, строки поставки визначаються специфікаціями на кожну партію товару, які є невідємною частиною цього договору.

Згідно п. 4.1. договору, кількість товару, одиниця виміру, ціна та загальна вартість партії товару, що підлягає передачі покупцеві, відповідно до цього договору, визначаються в специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору, а також фіксується у рахунках-фактурах, накладних, які видаються на кожну партію товару, яка поставляється.

Підставою для здійснення передачі товару за цим договором є підписана сторонами специфікація, отримання продавцем підтвердження оплати на умовах, визначених цим договором (п. 5.1. договору). Відповідно п. 5.4. договору, приймання покупцем товару за якістю та кількістю провадиться уповноваженими представниками покупця відповідно Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу СРСР від 15.06.1965 №П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 р. №П-7. Одночасно з товаром продавець передає покупцю: видаткову накладну на відпуск товару, податкову накладну, якісне посвідчення, сертифікат відповідності (п. 5.8. договору).

За умовами п.п. 6.1., 6.2., 6.3 договору, розрахунок за товар здійснюється покупцем шляхом 100% попередньої оплати в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, якщо інше не встановлено специфікацією на кожну партію товару. Продавець має право здійснити поставку товару до попередньої оплати товару покупцем у строк визначений специфікацією. Оплата кожної партії товару здійснюється відповідно до специфікації.

Сторонами були укладені та підписані специфікації, у яких було визначено умови оплати за товар, а саме: за специфікаціями №1 від 01.10.2014р., №2 від 07.10.2014р. протягом 7 банківських днів з моменту поставки товару; за специфікаціями №3 від 13.10.2014р., №4 від 20.10.2014р., №5 від 23.10.2014р., №6 від 29.10.2014р., №8 від 10.11.2014р., №9 від 13.11.2014р., №10 від 24.11.2014р., №11 від 01.10.2014р., №12 від 02.12.2014р., №13 від 05.12.2014р., №14 від 15.12.2014р., №15 від 23.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №17 від 21.01.2015р., №18 від 27.01.2015р., №19 від 03.02.2015р. протягом 14 банківських днів з моменту поставки товару.

Згідно п. 8.3. договору, у випадку несвоєчасного або неповного перерахування коштів, на умовах відстрочення платежу, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені, за кожен день прострочки. При цьому на суму несплаченого/несвоєчасно сплаченого товару буде нарахований індекс інфляції та 3% річних. У разі несплати отриманого покупцем товару протягом 30 календарних днів, покупець зобовязаний на вимогу постачальника додатково сплатити продавцю штраф у розмірі 5% від вартості отриманого та несплаченого товару, або повернути товар у кількості та якістю, що були ним отримана за товаросупровідними документами.

Даний договір діє до 31.12.2015р., а щодо взаєморозрахунків сторін до повного виконання сторонами зобовязань по проведенню взаєморозрахунків (п. 7.1. договору).

Як вказує позивач, на виконання умов договору №14/62 він поставив відповідачу товар за видатковими накладними №2 від 01.10.2014р., №25 від 07.10.2014р., №49 від 13.10.2014р., №77 від 20.10.2014р., №94 від 23.10.2014р., №113 від 29.10.2014р., №8 від 04.11.2014р., №33 від 10.11.2014р., №45 від 13.11.2014р., №86 від 24.11.2014р., №95 від 25.11.2014р., №3 від 02.12.20014р., №17 від 05.12.2014р., №76 від 15.12.2014р., №85 від 16.12.2014р., №130 від 23.12.2014р., №142 від 24.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №52 від 21.01.2015р., №65 від 27.01.2015р., №8 від 03.02.2015р., №58 від 18.02.2015р. на загальну суму 881481,86грн.

Відповідач своє зобовязання з оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав, здійснив часткову оплату вартості поставленого товару в сумі 667297,26грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи банківськими виписками.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

21.12.2015р. через канцелярію суду надійшла заява про збільшення та зменшення позовних вимог б/н б/д, яка була залишена судом без розгляду у звязку з недотриманням позивачем визначеного господарським процесуальним законодавством порядку звернення із заявою про збільшення розміру позовних вимог.

18.01.2016р. через канцелярію суду надійшла заява позивача б/н б/д про уточнення та зменшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача: суму основного боргу 214184,00грн., пеню у розмірі 54550,02грн., інфляційні втрати у розмірі 59552,40грн., 3% річних у розмірі 2747,28грн. Слід звернути увагу на те, що у зазначеній заяві позивач збільшує розмір пені та зменшує розмір нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. Тобто, фактично зазначена вище заява по суті є одночасно заявою про збільшення та зменшення розміру позовних вимог. Також 18.01.2016р. позивачем була надана заява б/н б/д про відмову від позову в частині стягнення штрафу в розмірі 10709,20грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановлення порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд розглядає справу в контексті позовних вимог, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви позивача про уточнення та зменшення позовних вимог б/н б/д, поданої 18.01.2016р., а також заяви про відмову від позову в частині стягнення штрафу в розмірі 10709,20грн., а саме: про стягнення заборгованості у розмірі 214184,00грн., пені в розмірі 54550,02грн., інфляційних втрат в розмірі 59552,40грн., 3% річних в розмірі 2747,28грн.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р. та стягненні пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу.

Як встановлено ст. 655, ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України, за передане майно (товар) покупець зобов'язаний сплатити продавцю певну грошову суму.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили порядок оплати, за яким покупець зобов'язаний сплатити суму за товар в строк, який визначений в договорі купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р., а саме - розрахунок за товар здійснюється покупцем шляхом 100% попередньої оплати в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, якщо інше не встановлено специфікацією на кожну партію товару; продавець має право здійснити поставку товару до попередньої оплати товару покупцем у строк визначений специфікацією. У специфікаціях сторони визначили наступні умови оплати, а саме: за специфікаціями №1 від 01.10.2014р., №2 від 07.10.2014р. протягом 7 банківських днів з моменту поставки товару; за специфікаціями №3 від 13.10.2014р., №4 від 20.10.2014р., №5 від 23.10.2014р., №6 від 29.10.2014р., №8 від 10.11.2014р., №9 від 13.11.2014р., №10 від 24.11.2014р., №11 від 01.10.2014р., №12 від 02.12.2014р., №13 від 05.12.2014р., №14 від 15.12.2014р., №15 від 23.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №17 від 21.01.2015р., №18 від 27.01.2015р., №19 від 03.02.2015р. протягом 14 банківських днів з моменту поставки товару.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковими накладними №2 від 01.10.2014р., №25 від 07.10.2014р., №49 від 13.10.2014р., №77 від 20.10.2014р., №94 від 23.10.2014р., №113 від 29.10.2014р., №8 від 04.11.2014р., №33 від 10.11.2014р., №45 від 13.11.2014р., №86 від 24.11.2014р., №95 від 25.11.2014р., №3 від 02.12.20014р., №17 від 05.12.2014р., №76 від 15.12.2014р., №85 від 16.12.2014р., №130 від 23.12.2014р., №142 від 24.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №52 від 21.01.2015р., №65 від 27.01.2015р., №8 від 03.02.2015р., №58 від 18.02.2015р. товару, у нього виникло зобов'язання з його оплати у розмірі 881481,86грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що у період 01.10.2014р.- 18.02.2015р. позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 881481,86грн.

Відповідач здійснив часткову оплату товару в загальному розмірі 667297,26грн., що підтверджується банківськими виписками.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він був отриманий останнім.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості в сумі 214184,60грн. не надано.

Позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 214184,00грн., яка є меншою, ніж сума наявної заборгованості, проте це є його правом та не суперечить нормам діючого законодавства України.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсягу у розмірі 214184,00грн.

Стосовно доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях №08/48 від 14.12.2015р., щодо того, що товар був поставлений на основі усної домовленості сторін, тобто мали місце позадоговірні правовідносини, які не є предметом даного спору, суд зазначає наступне:

Матеріали справи містять податкові накладні, видані продавцем ТОВ СХІДКОНТРАКТ відповідно до Податкового кодексу України (т. 2 а.с. 203, 206, 208, 210, 213, 216, 218, 220, 222, 224, 227, 229, 232, 234, 236, 238, 240, 242, 244, т.3 а.с. 80, 79, т.2 а.с. 249), в яких міститься посилання на договір №14/62 від 01.10.2014р. стосовно товару, поставленого за видатковими накладними. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази наявності інших договорів між сторонами як укладених у формі єдиного документа, так і у спрощений спосіб, передбачений ст. 181 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні повинні мати такі обовязкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином відсутність у видаткових накладних посилань на договір №14/62 від 01.10.2014р. не є підставою для відмови у прийнятті їх як належних доказів виконання позивачем зобовязань за договором (поставки товару). Разом з тим, в матеріалах справи міститься акт звірки, підписаний та скріплений печатками сторін, в якому сторонами погоджена сума заборгованості станом на 31.03.2015р. в розмірі 224184,60грн. (без урахування останньої оплати в розмірі 10000,00грн.).

При цьому, посилання відповідача на неналежне невиконання позивачем своїх зобов'язань з постачання товару за договором купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р. у зв'язку з ненаданням документів, що підтверджують якість товару та актів приймання-передання судом до уваги не приймаються.

Згідно із ст.666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем письмових доказів наявності претензій до позивача з приводу документів, що стосуються товару, доказів відмови від договору купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р., повернення товару, до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку про належне виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем за договором купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р. з постачання товару.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 54550,02грн., інфляційні втрати в розмірі 59552,40грн., 3% річних в розмірі 2747,28грн.

Суд враховує, що умовами договору, сторони встановили порядок та термін оплати за поставлений товар розрахунок за товар здійснюється покупцем шляхом 100% попередньої оплати в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, якщо інше не встановлено специфікацією на кожну партію товару; продавець має право здійснити поставку товару до попередньої оплати товару покупцем у строк визначений специфікацією. У специфікаціях сторони визначили умови оплати, а саме: за специфікаціями №1 від 01.10.2014р., №2 від 07.10.2014р. протягом 7 банківських днів з моменту поставки товару; за специфікаціями №3 від 13.10.2014р., №4 від 20.10.2014р., №5 від 23.10.2014р., №6 від 29.10.2014р., №8 від 10.11.2014р., №9 від 13.11.2014р., №10 від 24.11.2014р., №11 від 01.10.2014р., №12 від 02.12.2014р., №13 від 05.12.2014р., №14 від 15.12.2014р., №15 від 23.12.2014р., №16 від 13.01.2015р., №17 від 21.01.2015р., №18 від 27.01.2015р., №19 від 03.02.2015р. протягом 14 банківських днів з моменту поставки товару.

Отже, в силу ст. 253 Цивільного кодексу України, позивач здобув право вимоги сплати боргу за видатковими накладними №2 від 01.10.2014р. 11.10.2014р., №25 від 07.10.2014р. 17.10.2014р., №49 від 13.10.2014р. 01.11.2014р., №77 від 20.10.2014р. 08.11.2012р., №94 від 23.10.2014р. 13.11.2014р., №113 від 29.10.2014р. 19.11.2014р., №8 від 04.11.2014р. 25.11.2014р., №33 від 10.11.2014р. 29.11.2014р., №45 від 13.11.2014р. 04.12.2014р., №86 від 24.11.2014р. 13.12.2014р., №95 від 25.11.2014р. 16.12.2014р., №3 від 02.12.20014р. 23.12.2014р., №17 від 05.12.2014р. 26.12.2014р., №76 від 15.12.2014р. 03.01.2015р., №85 від 16.12.2014р. 06.01.2015р., №130 від 23.12.2014р. 13.01.2015р., №142 від 24.12.2014р. 14.01.2015р., №16 від 13.01.2015р. 03.02.2015р., №52 від 21.01.2015р. 11.02.2015р., №65 від 27.01.2015р. 17.02.2015р., №8 від 03.02.2015р. 24.02.2015р., №58 від 18.02.2015р. 19.02.2015р.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань в межах заявленого позивачем періоду, правові підстави та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про задоволення цих вимог у повному обсязі.

Клопотання №08/47 від 14.12.2015р., у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу та про зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних збільшень - є безпідставним та необґрунтованим, оскільки: згідно викладених вище висновків суду постачання товару відбувалось за договором купівлі-продажу №14/62 від 01.10.2014р., яким передбачено нарахування пені за прострочення виконання зобовязання (п. 8.3. договору); позивач у заяві б/н б/д відмовився від стягнення штрафу; законодавством не передбачена можливість зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі. Такий порядок та розмір визначається Законом України Про судовий збір, положення якого визначають розмір судового збору як для майнових, так і немайнових вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем заявлені майнові вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 214184,00грн., пені в розмірі 47522,96грн., інфляційних втрат в розмірі 61706,40грн., штрафу в розмірі 10709,20грн., 3% річних в розмірі 3645,07грн.

Позивач частково відмовився від позовних вимог (в частині стягнення штрафу в розмірі 10709,20грн.), зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань та збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення пені, а саме - просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 214184,00грн., пеню в розмірі 54550,02грн., інфляційні нарахування в розмірі 59552,40грн., 3% річних в розмірі 2747,28грн. Позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 5066,52грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір у такому випадку слід сплачувати судовий збір за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, які згідно ч. 2 ст. 4 вказаного Закону складають для господарський судів: за подачу позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, згідно заявлених позивачем позовних вимог 1,5% від ціни позову становить 5126,14грн. Між тим, згідно наданого позивачем платіжного доручення №83 від 24.02.2014р. судовий збір сплачено ним лише у розмірі 5066,52грн.

Відповідно п. 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», суд може розглянути змінені вимоги позивача без доплати останнім суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами за правилами статті 49 ГПК.

За таких обставин судовий збір у розмірі 59,62грн. підлягає стягненню з позивача у дохід Державного бюджету України.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 253, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю СХІДКОНТРАКТ, м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю АРСЕНАЛ-ПАК, м. Дружківка, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 214184,00грн., пені в розмірі 54550,02грн., інфляційних втрат в розмірі 59552,40грн., 3% річних в розмірі 2747,28грн. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АРСЕНАЛ-ПАК (84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Радченко, 34Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СХІДКОНТРАКТ (83015, м. Донецьк, Ворошиловський район, пр. Ватутіна, 33А, кім. 102, ) заборгованість у розмірі 214184,00грн., пеню в розмірі 54550,02грн., інфляційні втрати в розмірі 59552,40грн., 3% річних в розмірі 2747,28грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 4965,50грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СХІДКОНТРАКТ (83015, м. Донецьк, Ворошиловський район, пр. Ватутіна, 33А, кім. 102, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 59,62грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 26.01.2016р. проголошено та підписано повний текст рішення.

Головуючий суддя Я.О. Левшина

Суддя Ю.О.Паляниця

Суддя О.Ю. Філімонова