ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 925/2017/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представники позивача, відповідача не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитер-К"

про стягнення 116 190,62 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 116 190,62 грн, зокрема 47 040,74 грн основного боргу за поставлені відповідачу товари відповідно до договору купівлі-продажу товару № 4 від 22.07.2013 та 69 149,88 грн пені за прострочення виконання грошового зобовязання в період з 20.02.2015 по 10.12.2015.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, призначено її до розгляду на 12 січня 2016 року.

Ухвалою суду від 12.01.2016 було відкладено розгляд справи на 28.01.2016 у звязку з необхідністю витребування у позивача обґрунтованого розрахунку суми пені та попереджено відповідача про можливість розгляду справи у наступному судовому засіданні за відсутності його представника за наявними у справі матеріалами.

18.01.2016 до господарського суду надійшла від позивача ОСОБА_2 позовна заява від 14.01.2016, в якій позивач просить прийняти цю заяву до розгляду та просить стягнути з відповідача: 1) заборгованість за невиконання умов договору від 22.07.2013 № 4 в сумі 47 040,74 грн, 2) 23 989,84 грн пені за прострочення здійснення оплати за договором в період з 06.12.2014 по 14.01.2016, 3) 1417 грн три проценти річних за період прострочення оплати з 06.12.2014 по 14.01.2016; інфляційні збитки в сумі 20 861,23 грн за грудень 2014 - грудень 2015 років.

Суд приходить до висновку, що подавши ОСОБА_2 позовну заяву, позивач зменшив пеню до суми 23 989,84 грн та одночасно змінив предмет позову, оскільки в цій заяві просить стягнути з відповідача ще й три проценти річних в сумі 1 417 грн та 20 861,23 грн інфляційних втрат, що не заявлялося у позовній заяві від 14.12.2015.

Право позивача на зменшення розміру позовних вимог передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, тому заява позивача в частині зменшення розміру пені підлягає прийняттю до розгляду.

В частині вимоги про стягнення 1 417 грн трьох процентів річних та 20 861,23 грн інфляційних втрат заява від 14.01.2016 (ОСОБА_2) не підлягає прийняттю судом до розгляду з огляду на те, що згідно статті 22 ГПК України позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви до початку розгляду господарським судом справи по суті. Позивач подав письмову заяву 18.01.2016, а розгляд справи по суті розпочато судом 12.01.2016, про що вказано в ухвалі від 12.01.2016 та у протоколі судового засідання від 12.01.2016.

Позивачем додано до ОСОБА_2 позовної заяви від 14.01.2016 доказ її надіслання відповідачу. Таким чином, судом розглядається позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитер-К" про стягнення 47 040,74 грн основного боргу та 23 989,84 грн пені за прострочення виконання грошового зобовязання відповідно до договору № 4 від 22.07.2013.

Відповідач не направив свого представника у судове засідання, відзив на позов суду не надіслав. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке.

Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, ухвали суду від 21.12.2015, 12.01.2016 надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, надіслання ухвал суду оформлено згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, однак вказані ухвали повернуті до суду без вручення у звязку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також вказано, що місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Тому надіслання судом відповідачу ухвал за адресою, вказаною у ЄДР, є належним повідомленням відповідача про час і місце розгляду справи. Крім цього, для забезпечення повідомлення відповідачу про час і місце розгляду справи вказані ухвали після повернення до суду були повторно надіслані на адресу відповідача простою кореспонденцією, а також ухвала про порушення провадження у справі була надіслана на адресу засновника ТОВ "Кондитер-К", яку він отримав 05.01.2016.

Господарським процесуальним кодексом України не встановлено обовязку суду відкладати розгляд справи у разі відсутності представника сторони чи неподання витребуваних документів. За приписом частини 1 статті 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. В процесі розгляду даної справи суд приходить до висновку, що вона може бути розглянута за наявними матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності відзиву на позов. Неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні 12 січня 2016 року повністю підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Листом від 18.01.2016 представник позивача ОСОБА_3 просить суд розглянути справу без його участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами, оскільки неявка представника позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 28.01.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду на підставі статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, суд встановив таке.

22 липня 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Продавець за договором, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "Кондитер-К" (Покупець за договором, відповідач у справі) уклали договір купівлі-продажу товару (продукції) № 4, далі - Договір, за умовами якого Продавець зобов'язався поставляти Покупцю у власність товари народного вжитку (далі - ОСОБА_4) згідно замовлень Покупця на наявні у Продавця товари згідно асортименту, а Покупець зобов'язав прийняти цей ОСОБА_4 і своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору. Асортимент, кількість і вартість кожної конкретної партії ОСОБА_4 вказується у накладних, які є невідємним додатком до цього Договору (пункти 1.1, 1.2.)

За умовою пункту 3.1. Договору ціна вказана в накладних, які мають силу протоколу погодження ціни.

Пунктом 3.3 Договору сторони передбачили, що Покупець проводить повну оплату кожної поставленої партії ОСОБА_4 шляхом перерахування коштів на поточний розрахунковий рахунок Продавця, або шляхом внесення грошових коштів в касу Продавця відразу після отримання ОСОБА_4 (по факту).

В пункті 5.1. Договору вказано, що у випадку несвоєчасного виконання фінансових зобов'язань по даному Договору Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту отримання грошових коштів на рахунок Продавця, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент виникнення заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до пунктів 8.1., 8.2. Договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013 року. Якщо по закінченню цього строку Договір не розірваний однією із сторін, він автоматично пролонгується на наступний рік. Обов'язковою умовою припинення Договору є проведення повного взаєморозрахунку між сторонами.

За доводами позивача на виконання умов Договору в період з 22.07.2013 по 20.02.2015 він поставив відповідачу товар на загальну суму 558 197,63 грн згідно видаткових накладних, названих у акті звіряння розрахунків за період 01.07.2013 -17.06.2015, копії яких додані до матеріалів справи. (а.с. 17-67). Відповідно до даних вказаного акту та виписки з банківського рахунку позивача (а.с. 68-70), відповідач оплатив позивачу кошти за поставлений товар частково в сумі 511 156,89 грн. Залишок боргу відповідача перед позивачем становить 47 040,74 грн.

11 червня 2015 року на електронну адресу позивача надійшов лист від директора відповідача ОСОБА_5 про те, що здійснити звірку по акту відповідач не має можливості, оскільки на підприємстві відбулись зміни засновників, а також частина документів була втрачена відповідачем, та повідомив, що відповідач змінив адресу на: 18002, м. Черкаси, вул. Леніна, 105, оф. 401 ( а. с. 76).

15 червня 2015 року позивач надіслав відповідачу претензію в порядку досудового врегулювання спору № 1/06 від 15.06.2015 з випискою банку, реєстром видаткових накладних та актом звірки взаєморозрахунків, якою просив негайно перерахувати на користь позивача кошти в якості оплати поставленого товару згідно договору поставки товару від 22.07.2013 №4.

Оскільки відповідач не сплатив позивачу борг в розмірі 47 040,74 грн, відмовився від підписання акту звірки, тому позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача боргу та пені.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з огляду на таке.

Договір купівлі-продажу товару (продукції) № 4 від 22 липня 2013 року, на підставі якого виникли зобов'язання сторін, за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки. Він містить всі істотні умови для договорів даного виду, підписаний повноважними представниками обох сторін.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписом частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як уже зазначалося, пунктом 3.3 Договору сторони встановили обовязок Покупця проводити повну оплату кожної поставленої партії ОСОБА_4 відразу після отримання ОСОБА_4 (по факту), отже строк оплати кожної партії ОСОБА_4 відповідає даті, вказаній на видатковій накладній.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписом статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено і належними доказами підтверджено, а відповідачем не спростовано і не заперечено, що позивач поставив відповідачу відповідно до Договору, а останній отримав в період з 22 липня 2013 року по 23 січня 2015 року ОСОБА_4 на загальну суму 558 197,63 грн, що оформлено видатковими накладними, підписаними представником відповідача та скріпленими печаткою товариства. Відповідач частково сплатив кошти за поставлений товар в сумі 511 156,89 грн. Залишок боргу відповідача за отриманий у позивача товар складає 47 040,74 грн. Виходячи із вказаного призначення платежу в банківській виписці, неоплаченими відповідачем є накладні: № НГ-0000005 від 06.12.2014 частково в сумі 1 246,42 грн, № НГ-0000011 від 27.12.2014 на суму 10 084,10 грн, № НГ-0000001 від 11.01.2015 на суму 11 942,25 грн, № НГ-0000004 від 19.01.2015 на суму 8 360,35 грн, № НГ-0000005 від 23.01.2015 на суму 15 407,62 грн

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобовязань за Договором купівлі-продажу товару (продукції) № 4 від 22 липня 2013 року.

З огляду на викладені вище обставини, подані суду докази та вказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 47 040,74 грн боргу за поставлений відповідачу товар є законною і обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, не спростованою відповідачем, тому є підлягаючою до задоволення.

В статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

На підставі пункту 5.1 Договору позивач предявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 23 989,84 грн за прострочення проведення розрахунку за отриманий у позивача ОСОБА_4 по 14.01.2016 (а.с. 106-112). Пеня розрахована позивачем окремо по кожній неоплаченій видатковій накладній, починаючи із дати видаткової накладної, при цьому за неоплату товару по накладній № НГ-0000005 від 06.12.2014 в сумі 1 246,42 грн, позивач нарахував пеню за період з 06.12.2014 по 14.01.2016, по накладній № НГ-0000011 від 27.12.2014 на суму 10 084,10 грн позивач нарахував пеню за період з 27.12.2014 по 14.01.2016, по накладній № НГ-0000001 від 11.01.2015 на суму 11 942,25 грн пеня нарахована за період з 11.01.2015 по 14.01.2016 і так далі.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається із розрахунку пені, складеного позивачем в ОСОБА_2 позовній заяві від 14.01.2016, позивачем порушено порядок розрахунку пені, оскільки період прострочення позивачем починається із дати поставки, тоді як відповідно до умови пункту 3.3. Договору в дату поставки ОСОБА_4 повинна бути здійснена його оплата, отже початок прострочення оплати повинен рахуватися із наступного дня після кожної дати поставки. Крім цього, позивачем порушено вимогу частини 6 статті 232 ГК України та виконано нарахування пені по кожній із видаткових накладних за період більше 6 місяців. Виконавши перерахунок належної до стягнення пені відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства, суд вважає належною до стягнення з відповідача пеню в загальній сумі 12 328,95 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення пені підлягає до часткового задоволення на суму 12 328,95 грн.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 890 грн 60 коп.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "КОНДИТЕР-К" (18002, м. Черкаси, вул. Леніна, буд. 105, кімн. 401, ідентифікаційний код 38758416) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (39600, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) - 47 040 грн 74 коп. (сорок сім тисяч сорок гривень 74 копійки) основного боргу, 12 328 грн 95 коп. (дванадцять тисяч триста двадцять вісім гривень 95 копійок) пені, 890 грн 60 коп. (вісімсот девятсот гривень 60 копійок) витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 01.02.2016.

Суддя А.Д. Пащенко