донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.01.2016р. справа №908/4621/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:ОСОБА_5 предст. за дов. №60/2019 від 05.01.2015р.
від відповідача: ОСОБА_6 предст. за дов. 1/12-25 від 17.11.2015р.
від третьої особи 1: не з»явився від третьої особи 2: не з»явився
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області
від03.11.2015 року
у справі№908/4621/15 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомКонцерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя
до відповідача Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області м.Запоріжжя
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради м.Запоріжжя; Міського комунального підприємства «Основаніє» м.Запоріжжя
простягнення боргу у сумі 8821,99грн.
ВСТАНОВИВ:

17.08.2015 року Концерн «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області м.Запоріжжя про стягнення основного боргу у сумі 8 821,99грн. (т.1 а.с.3-5).

Ухвалою суду від 19.10.2015р. по справі №908/4621/15 залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради м.Запоріжжя; Міське комунальне підприємство «Основаніє» м.Запоріжжя (т.1 а.с.98-99).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.11.2015р. по справі №908/4621/15 у задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.128-130).

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність між сторонами укладеного договору купівлі-продажу теплової енергії та недоведеністю факту споживання відповідачем теплової енергії у період березень-квітень 2014р., жовтень-грудень 2014р., тому у задоволені позову було відмовлено.

Позивач, Концерн «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя звернувся із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 03.11.2015р. у даній справі, в якій просив рішення господарського суду Запорізької області від 03.11.2015р. у справі №908/4621/15 скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі (т.2 а.с.22-24).

Апелянт вважає, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв"язку з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так, скаржник вказує на те, що система опалення нежитлового приміщення літера А-9, яке займає відповідач, є невід»ємною частиною системи опалення житлового будинку №26 по вул.Дудикіна та позивач здійснює відпуск теплової енергії, як на житловий будинок та і на нежитлове приміщення, яке займає відповідач.

Також, апелянт вказує на те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання".

На думку апелянта, відповідач, всупереч вимогам Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією не уклав договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на нежитлове приміщення, на яке відпускалася теплова енергія Концерном «МТМ».

Відповідач надіслав на адресу Донецького апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу №1/12-7396 від 30.12.2015р., які колегією суддів розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи (т.2 а.с.27-34).

Позивач надіслав на адресу Донецького апеляційного господарського суду відзив на заперечення на апеляційну скаргу №107/27 від 12.01.2016р., який колегією суддів розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи (т.2 а.с.37-39).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб у судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалася судом обов"язковою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористалися.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач, Концерн «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя є юридичною особою (ідентифікаційний код 32121458), що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, довідкою з ЄДР, здійснює свою діяльність на підставі Статуту (т.1 а.с.9-18).

Філія Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя є структурним підрозділом Концерну без права юридичної особи, що підтверджено Положенням про філію (т.1 а.с.13).

Відповідач, Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області м.Запоріжжя є юридичною особою (), що підтверджено випискою з ЄДР та Положенням про управління Державної пенітенціарної служби України (т. 1 а.с.63, 65-68).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради м.Запоріжжя є юридичною особою (ідентифікаційний код 37573068).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Міське комунальне підприємство «Основаніє» м.Запоріжжя є юридичною особою (ідентифікаційний код 20485152).

Позивач, звертаючись з позовною заявою про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії посилався на ті обставини, що він здійснював постачання теплової енергії відповідачу в орендоване ним приміщення в будинок №26-А по вул.Дудикіна в м.Запоріжжі.

Нежитлове приміщення знаходиться у житловому будинку та має єдину, невідокремлену систему теплопостачання з будинком.

Як зазначає позивач, 18.03.2014р. між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (за договором - орендодавець), Міським комунальним підприємством Основаніє (балансоутримувач) та Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (орендар) укладений договір оренди нежитлового приміщення № 120/9/Г-8, відповідно до предмету якого орендодавець, балансоутримувач передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху (літера А-9) загальною площею 90,4 кв. м. за адресою: 69065, м. Запоріжжя, вулиця Дудикіна, будинок 26-А, яке знаходиться на балансі міського комунального підприємства Основаніє, вартість якого визначена у звіті про оцінку і становить за незалежною оцінкою 146672,00 грн. станом на 30.09.2013р. (т.1 а.с.19-25).

Пунктом 1.2 договору оренди нежитлового приміщення передбачено, що майно використовується орендарем на правах оренди для розміщення підрозділу Ленінського районного відділу кримінально-виконавчої інспенції.

Пунктом 5.13 договору встановлено, що орендар зобовязаний укласти відповідні договори з постачальниками комунальних послуг або з балансоутримувачем на компенсацію витрат за комунальні послуги (крім витрат на теплову енергію), експлуатаційних витрат, витрат на спільне утримання прилеглої території та елементів благоустрою, своєчасно вносити платню за ці послуги.

За умовами розділу 11 договір укладено строком на 2 роки 11 місяців з 18.03.2014р. до 18.02.2017р.

На виконання умов договору оренди нежитлового приміщення №120/9/Г-8 від 18.03.2014р. сторонами за договором складений ОСОБА_5 прийому передачі нежитлового приміщення (т.1 а.с.27).

Зазначене нежитлове приміщення знаходиться у житловому будинку та має єдину невідокремлену систему теплопостачання з будинком.

Рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради визначені терміни початку та закінчення опалювальних сезонів у період 2013 2014 роки, 2014 2015р.р., а саме: рішення № 433 від 04.10.2013р. Про початок опалювального сезону 2013 2014р.р. у м.Запоріжжя з 05.10.2013р.; рішення № 123 від 07.04.2014р. Про закінчення опалювального сезону 2013 2014р.р. у м. Запоріжжя - з 08.04.2014р.; рішення № 389 від 21.10.2014р. Про початок опалювального сезону 2014 2015р.р. у м.Запоріжжя - з 23.10.2014р.; рішення № 154 від 10.04.2015р. Про закінчення опалювального сезону 2014 2015р.р. у місті Запоріжжя - з 13.04.2015р.

01.07.2014р. відповідач звернувся до позивача з проханням виконати розрахунок теплового навантаження на опалення нежитлового приміщення першого поверху по вулиці Дудикіна, будинок 26-А (т.1 а.с.32).

Позивачем здійснено розрахунок теплового потоку на опалення, відповідно до якого визначено обсяг теплового навантаження на постачання теплової енергії до приміщення відповідача.

11.06.2014р. відповідачем на адресу позивача направлена письмова пропозиція № 1-13-3677/Нв про укладення договору на теплопостачання за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Дудикіна, будинок 26-А (т.1 а.с.79).

Позивач зазначає, що відповідачу було відпущено теплової енергії за період з 18.03.2014р. по квітень 2014р., з жовтня 2014р. по грудень 2014р. на загальну суму 8 821,99 грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

Проте, відповідач зобов"язання з оплати отриманих послуг не сплатив, тому за відповідачем рахується борг у сумі 8 821,99грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги з посиланням на норми ст.ст. 387, 530, 1212, 1213 ЦК України, Закону України "Про теплопостачання».

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005р. № 2633-1У (далі Закон № 2633), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-1У (далі Закон № 1875), Правилами користування тепловою енергією затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198.

Згідно зі статтею 13 Закону України № 1875 залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів) тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України № 1875 передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов"язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживач зобов"язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Згідно ст. 1 Закону України № 2633-1У теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 4 ст. 19 Закону України №2633-1У передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ст.24 Закону України "Про теплопостачання").

Стаття 19 Закону України №1875 передбачає, що відношення між учасниками договірних відношень у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних началах.

Правила користування тепловою енергією затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 та визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії ( далі - Правила).

Пунктом 3 цих Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією (п. 4 Правил).

Відповідно до частини 1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п.2 ст.275 Господарського кодексу України, ст.1, п.4 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між Теплопостачальною організацією та Споживачем.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Абзацом 5 п. 5 зазначених Правил встановлено, що теплопостачальна організація укладає договори з власниками (балансоутримувачами) теплових мереж на транспортування теплової енергії за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

До обов»язків споживача теплової енергії, зокрема, належить вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил ( абз.6 п. 40 Правил).

Таким чином, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обов»язковою та такою, що передбачена Законом.

Як вже було встановлено, договір між сторонами на постачання теплової енергії не укладався.

Проте, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-59цс13 від 30.10.2013р.

Відповідно до вимог ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги з посиланням на ст.1212, ч. 2 ст.1213 ЦК України, яка передбачає, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відповідач повинен відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи, наполягає на тому, що відповідач, Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області м.Запоріжжя самовільно спожив теплову енергію за період з 18.03.2014р. по квітень 2014р., з жовтня 2014р. по грудень 2014р. на загальну суму 8 821,99грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості.

Господарський суд, з"ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень посилалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (Абзац 7 підпункту 3.12 пункту 3 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.11.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" із змінами, внесеними згідно з постановами Вищого господарського суду №3 від 23.03.2012, №6 від 10.07.2014р.).

Колегія суддів вважає помилковим застосування позивачем до спірних правовідносин положень ст.ст.1212, 1213 ЦК України, оскільки:

- по-перше, відповідачем спожито комунальну послугу, а не отримано майно від позивача, тим більше, що підставою для виникнення грошових зобовязань з оплати спожитих послуг є передбачені діючим законодавством фактичні дії сторін;

- по-друге, передбачений вказаними статтями кондиційний спосіб захисту прав потерпілої особи застосовується лише у випадках, коли порушення не може бути усунуто за допомогою інших спеціальних способів захисту прав, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, сформульованою у Постанові від 24.09.2014р. №6-122цс14.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов"язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до загальних умов виконання зобов"язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов"язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов"язань.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов"язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Зобов"язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов"язанням.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов"язанням, в якому, серед інших прав і обов"язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов"язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

На протязі спірного періоду, а саме березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2014р. позивачем на адресу відповідача направлялись неодноразово претензії щодо оплати спожитої теплової енергії, які залишені відповідачем без задоволення.

Матеріалами справи підтверджено направлення на адресу відповідача рахунків за спірний період (а.с.40-52).

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо відмови у задоволені позову є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи, а тому є підстави для скасування рішення про відмову у задоволенні позову та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Твердження апелянта про те, що в орендоване приміщення послуги з теплопостачання не надавалися спростовуються також довідкою Міського комунального підприємства "Основаніє" Правобережне територіальне відділення з управління житловим фондом від 28.10.2015р., згідно якої в опалювальному сезоні 2013-2014рр. та 2014-2015рр. на житловий будинок за адресою: вул. Дудикіна,26а, в тому числі і на вбудоване приміщення, на підставі договору оренди № 120/9 від 18.03.2014р., укладеного з ДКП "Основаніє" та Управлінням державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, теплова енергія на опалення подавалася безперебійно ( т.1, а.с.110).

Інші доводи апелянта колегією суддів відхиляються з огляду на вищенаведене.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись статями 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 03.11.2015р. у справі №908/4621/15 - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.11.2015р. у справі №908/4621/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя про боргу у сумі 8821,99грн. задовольнити.

Стягнути з Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області м.Запоріжжя () на користь Концерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя () борг у сумі 8 821,99грн. та судовий збір за подання позову у розмірі 1 827,00грн.

Стягнути з Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області м.Запоріжжя () на користь Концерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2009,70грн.

Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надр.7 прим:

1 у справу;

1позивачу;

1 відповідачу;

2- третім особам

1 ДАГС;

1ГС Запорізької обл.