КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа№ 5028/16/7/2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Скрипки І.М.

розглянувши апеляційну скаргу ПАТ "Облтеплокомуненерго" на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 17.12.2015року у справі № 5028/16/7/2012 (суддя Сидоренко А.С.)

за заявою Відкритого акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго"

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"

до Відкритого акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго"

про стягнення 4 077 951,92 грн.

за участю представників сторін:

позивача-Бучковський І.В. за довіреністю

відповідача- Майданевич Г.А. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 17.12.2015 р. заяву ПАТ "Облтеплокомуненерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено частково, визнано наказ господарського суду Чернігівської області від 18.06.2012р. у справі №5028/16/7/2012 таким, що не підлягає виконанню на суму 3 469 635,05 грн.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, відповідач (боржник) оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву ПАТ "Облтеплокомуненерго" задовольнити повністю, визнати наказ господарського суду Чернігівської області від 18.06.2012р. у справі №5028/16/7/2012 таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржену ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення обставин спірних правовідносин.

На думку скаржника, суд першої інстанції не здійснив детального аналізу спірних правовідносин, в порушення вимог ст.ст. 22, 43 ГПК України не надав можливості боржнику пред'явити додаткові аргументи та докази для спростування доводів стягувача, поспішив оголосити оскаржену ухвалу.

За твердженнями апелянта, висновки місцевого суду про те, що списання боржником стягнутих рішенням суду штрафних санкцій відбулося всупереч положень ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" №2467-VI від 08.07.2010 р. не заслуговують на увагу, оскільки спростовується детальним аналізом змісту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" №423-VIII від 14.05.2015 р., яким внесено зміни до ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" й передбачено право на списання заборгованості теплогенеруючими організаціями за певних умов, а також поширено його дію на взаєморозрахунки цих організацій як з НАК "Нафтогаз України", так і з її дочірнім підприємством, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії тощо.

В судовому засіданні представник апелянта (боржника) доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати за наведених в скарзі підстав та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ПАТ «Облтеплокомуненерго» задовольнити повністю.

Представник позивача (стягувача) доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак ухвалу місцевого суду як законну та обґрунтовану просив залишити без змін.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 31.05.2012р. по справі № 5028/16/7/2012 частково задоволені позовні вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та присуджено до стягнення з відкритого акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" 3 469 635,05 грн. основного боргу, 134 137,67 грн. нарахованого на суму боргу індексу інфляції, 205 922,80 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 26 825,64 грн. пені та 64 380,00 грн. судового збору.

На примусове виконання вказаного вище судового рішення 18.06.2012р. був виданий відповідний наказ.

Публічним акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" подано заяву про визнання наказу господарського суду Чернігівської області від 18.06.2012р. по справі № 5028/16/7/2012 про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 3 469 635,05 грн. основного боргу, 134 137,67 грн. нарахованого на суму боргу індексу інфляції, 205 922,80 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 26 825,64 грн. пені та 64 380,00 грн. судового збору, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви Боржник посилається на те, що 06.06.2015р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 14.05.2015р. № 423-VІІІ, яким були внесені зміни, зокрема, до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Відповідно до внесених змін, за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року, що залишилася непогашеною на день набрання чинності цим Законом, пеня, штрафні та фінансові санкції, нараховані на суму боргу, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу.

Оскільки основна сума заборгованості Боржником була погашена, то відповідно були списані і 134 137,67 грн. нарахованого на суму боргу індексу інфляції, 205 922,80 грн. три проценти річних з простроченої суми та 26 825,64 грн. пені.

Постановляючи оскаржену ухвалу про часткове задоволення заяви ПАТ "Облтеплокомуненерго", місцевий суд виходив з того, що на підставі договору від 04.12.2012р. № 441/517з-14 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби у Чернігівській області, Головним фінансовим управлінням Чернігівської обласної державної адміністрації, ПАТ "Облтеплокомуненерго", ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та НАК "Нафтогаз України", Боржником було погашено заборгованість перед Стягувачем в сумі 3 469 635,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 07.12.2012р. № 30.

Таким чином, основна сума заборгованості, присуджена до стягнення рішенням господарського суду Чернігівської області від 31.05.2012р. по справі № 5028/16/7/2012, є погашеною.

В частині припинення зобов'язань відповідача перед позивачем щодо залишку пені шляхом списання цієї заборгованості на підставі ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" суд вважав за можливе лише перед гарантованим постачальником природного газу, яким позивач не являється тощо. Крім того, боржником не подано доказів сплати на користь Стягувача 64 380грн. судового збору, а тому відсутні і підстави для визнання наказу в цій частині таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, згідно ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню. У разі якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково), то такі обставини є підставою визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

21.09.2015 року на засіданні комісії з питань списання заборгованості за спожитий природний газ ПАТ "Облтеплокомуненерго" було прийнято рішення списати з обліку нараховані ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" по договору від 20.12.2010р. № 06/10-2669ТЕ-39 індекс інфляції в розмірі 134 137,67грн., три процента річних з простроченої суми в розмірі 205 922,80 грн. та пеню в розмірі 26 825,64 грн. (протокол № 1), який був направлений на адресу стягувача, між тим, останній повідомив Боржника про неможливість списання нарахованих індексу інфляції, трьох процентів річних та пені

Відповідно до ч. 13 ст. 18 згаданого Закону (в редакції згідно із Законом України від 14.05.2015 р. №423-VIII) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Зазначені пеня, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Отже, наведеними положеннями передбачено обов'язкову умову для списання пені, штрафних та фінансових санкцій, якою є реструктуризація боргу за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року, проте, доказів укладення договору реструктуризації боргу за природний газ, спожитий в цей період, як і постачання природного газу позивачем відповідачу у 2014 році матеріали справи не містять.

Крім цього, розрахунки за поставлений природний газ здійснюються споживачами за умовами договорів, укладених з гарантованими постачальниками природного газу (ч. 1 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу").

Таким чином, посилання боржника на списання заборгованості перед стягувачем на підставі ч. 13 ст. 18 згаданого Закону є безпідставним, оскільки згадана стаття Закону регулює порядок проведення розрахунків за природний газ всіма категоріями споживачів з гарантованим постачальником природного газу.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції згідно із Законом України від 14.05.2015 р. №423-VIII) гарантований постачальник - визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу, крім випадків, визначених частиною сьомою статті 12 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 р. "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено (п. 1), що: гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії); гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

На підставі абзацу п'ятого п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" до визначення у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку гарантованого постачальника функції такого постачальника здійснюють суб'єкти господарювання, що мають ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом, відтак позивач не виконував функцій гарантованого постачальника, позаяк здійснював поставку природного газу відповідачу на підставі ліцензії на постачання газу за нерегульованим тарифом.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" не є гарантованим постачальником газу, відтак списання заборгованості відповідача перед позивачем на підставі ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" є неможливим.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 22, 43 ГПК України й не надано можливості боржнику пред'явити додаткові аргументи та докази для спростування доводів стягувача не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає висновки місцевого суду законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування оскарженого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 99, 101- 103, 105-106, 117 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ «Облтеплокомуненерго» залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Чернігівської області від 17.12.2015 р. у справі №5028/16/7/2012 - без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду Чернігівської області

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

І.М. Скрипка