ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 915/1990/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2 дов. №20 від 05.10.2015,

представника відповідача: ОСОБА_3 дов. №36/21-Д від 02.04.2013,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом: Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго

(54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, 5а),

до відповідача: Державного підприємства Суднобудівний завод ім.61 Комунара

(54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 38),

про: стягнення 215046,84 грн. заборгованості, з яких: 153740,18 грн. основного боргу, 2890,98 грн. - 3% річних, 12803,23 грн. збитків від інфляції та 45612,45 грн. пені, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №5245.20 від 06.10.2010 на постачання теплової енергії бюджетним організація та госпрозрахунковим підприємствам у сумі 215046,84 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в порушення приписів чинного законодавства та умов договору №5245.20 від 06.10.2010 відповідач не розрахувався за теплову енергію, яка була поставлена за період з 01.02.2015 по 31.03.2015. У звязку з порушенням строків оплати наданих послуг відповідачу також нарахована пеня, збитки від інфляції та 3% річних.

Відповідач надав відзив-клопотання вх.№23711/15 від 22.12.2015, в якому погоджується, що ним спожито теплової енергії за договором №5245.20 на суму 153740,18 грн. Однак, у звязку із стрімким зменшенням замовлень у суднобудівній галузі в останні роки, що посилено й фінансовою кризою, скасуванню пільг, підприємство відповідача опинилося у дуже скрутному фінансово-господарському стані. Постановами державних виконавців накладено арешт на рухоме та нерухоме майно відповідача та оголошено заборону про його відчуження, накладено арешти на банківські розрахунки. Також повідомив, що заборгованість підприємства тільки по заробітній платі складає більше 22000000,0 грн., наявна заборгованість перед бюджетами всіх рівнів і кредиторська заборгованість. У звязку з чим просить суд відмовити у стягненні 3% річних, інфляційних втрат, зменшити розмір пені до 500,0 грн., клопоче про відстрочення виконання рішення суду на один рік та звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні 22.12.2016 оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 26.01.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

06.10.2010 між Обласним комунальним підприємством Миколаївоблтеплоенерго та Державним підприємством Суднобудівний завод імені 61 Комунара було укладено договір №5245.20 на постачання теплової енергії бюджетним організаціям та госпрозрахунковим підприємствам (надалі Договір №5245.20), за умовами вказаного Договору постачальник зобовязується відпускати, а споживач використовувати теплову енергію для обєктів, перерахованих у Додатку № 1 цього Договору (п. 1.2 Договору).

Пунктом 1.9 Договору №5245.20 передбачено, що остаточний рахунок здійснюється відповідно рахунку фактури до 25 числа поточного місяця бюджетними організаціями; до 20 числа місяця наступного за звітним госпрозрахунковими підприємствами.

Згідно протоколу розгляду розбіжностей по Договору №5245.20 в редакції ОКП Миколаївоблтеплоенерго з ДП Суднобудівний завод імені 61 Комунара щодо поставки теплової енергії санаторію профілакторію Інгул, сторони узгодили викласти п.1.9. Договору в наступній редакції: остаточний розрахунок за отримані послуги теплопостачання здійснюється споживачем до 15 числа місяця, наступного за звітним (а.с.10).

Пунктом 2.6 Договору №5245.20 сторонами передбачено, що витрати тепла визначаються по показникам приладів обліку. Відповідач відзвітовує за спожиту теплову енергію по показникам приладів обліку відомістю встановленого зразку з 15 по 18 число поточного місяця для бюджетних організацій та з 25 по 30 число поточного місяця для госпрозрахункових організацій. Відповідач повинен вести журнал щоденного обліку споживання теплової енергії, прошнурований, пронумерований, скріплений печаткою та підписом представника теплової інспекції позивача.

У відповідності до п.2.11 Договору №5245.20, подавання теплової енергії споживачу проводиться тільки за наявності актів на повну готовність систем теплопостачання, підписаних постачальником та за нарядом, одержаним у постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем умови договору виконувались належним чином.

Так, на виконання умов Договору №5245.20 позивач підключив обєкти відповідача до централізованої системи опалення, що підтверджується нарядами на підключення №2089 від 15.10.2014 (а.с.15), №2090 від 15.10.2014 (а.с.16), №2091 від 15.10.2014 (а.с.17) та нарядами на відключення №5365 від 04.03.2015 (а.с.18), №5366 від 04.03.2015 (а.с.19), №5367 від 04.03.2015 (а.с.20) та відпустив теплову енергію у період з 01.02.2015 по 31.03.2015 на загальну суму 160800,0 грн., що підтверджується відомостями споживання теплової енергії на тепловому пункті абонента (а.с.21-23).

У звязку з існуючою станом на 01.02.2015 переплатою у сумі 7060,68 грн., заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію становить 153740,18 грн. (160800,0 грн. 7060,68 грн. = 153740,18 грн.).

На оплату спожитої теплової енергії позивачем на адресу відповідача були надіслані щомісячні рахунки, що підтверджено поштовим реєстром та безпосередньо підписами представника відповідача (а.с.33-40).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на час розгляду справи, відповідачем не надано суду доказів погашення суми основного боргу.

За вказаних обставин, позовні вимоги в частині стягнення 153740,18 грн. основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 17.03.2015 по 19.11.2015 у сумі 2890,98 грн. та збитки від інфляції за період з квітня по жовтень 2015 у сумі 12803,23 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та збитків від інфляції, суд вважає позовні вимоги в цій частині також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 5.1 Договору №5245.20 сторони передбачили, що в разі несвоєчасної оплати послуг у строки, визначені у п.1.9 Договору №5245.20, відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача суму заборгованості з урахуванням за весь час прострочення виконання грошових зобовязань пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

На підставі п.5.1 Договору №5245.20 та у відповідності до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань №543/96-ВР від 22.11.1996 (із змінами та доповненнями), позивачем нарахована пеня за період з 17.03.2015 по 19.11.2015 у розмірі 45612,45 грн.

Перевіривши розрахунок пені суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню.

Під час розгляду справи відповідачем подано до суду відзив-клопотання вх.№23711/15 від 22.12.2015, в якому він просить зменшити розмір стягуваної пені до 500,0 грн., посилаючись на відсутність його вини в несвоєчасному виконанні зобовязань перед позивачем та зазначає, що порушення договірних зобовязань сталося внаслідок скрутного фінансового становища.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до приписів ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

На думку суду, нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у певній мірі компенсує позивачу негативні наслідки повязані з порушенням відповідачем умов Договору №5245.20.

Застосування такого правового наслідку, як нарахування пені, спрямовано на спонукання сторони, винної у порушенні зобовязання, до його виконання та дотримання в подальшому, і не має виступати засобом збагачення. Стягнення з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання, особливо враховуючи те, що підприємство знаходиться в дуже скрутному становищі, у звязку із стрімким зменшенням замовлень у суднобудівній галузі в останні роки, що посилено й фінансовою кризою, скасуванню пільг, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно відповідача та оголошено заборону про його відчуження, накладено арешти на банківські розрахунки та наявність заборгованості підприємства по заробітній платі, заборгованості перед бюджетами всіх рівнів і кредиторська заборгованість.

Однак, з урахуванням кризової ситуації, яка склалася в країні і призводить до фінансових труднощів усіх підприємств, без виключення, суд вважає за необхідне зменшити розмір належної до сплати пені на 50% до 22806,23 грн.

У наданому суду відзиві-клопотанні вх.№23711/15 від 22.12.2015 та у заяві вх.№1939/16 від 26.01.2016 відповідач також просить суд відстрочити виконання рішення суду на один рік.

Розглянувши клопотання відповідача стосовно відстрочення виконання рішення суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України, - господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пунктом 7.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України № 9 від 17.10.2012, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Позивач в судовому засіданні 26.01.2016 року проти відстрочення виконання рішення суду заперечує.

Отже, дослідивши усі обставини та надавши оцінку наданим відповідачем документам, суд встановив наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення, а саме: фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Врахувавши матеріальні інтереси як позивача так і відповідача, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, винятковість обставин справи, враховуючи, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі, однак не уникає виконання рішення суду, а навпаки шукає способи погашення заборгованості перед позивачем, в підтвердження чого суду надано копію контракту на будівництво корпусів барж, загальна вартість якого надасть можливість відповідачу розрахуватись за кредиторськими вимогами.

У звязку з вище викладеним, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду по даній справі на два місяці, до 25 березня 2016 року.

У наданому суду відзиві-клопотанні вх.№23711/15 від 22.12.2015, на підставі ст.8 Закону України Про судовий збір, відповідачем також заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору, у звязку тяжким фінансовим станом.

Суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, оскільки його розмір не є занадто великим і надані відповідачем відомості щодо матеріального стану підприємства свідчать про можливість останнього його сплатити.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 78, 82, 821, п.п.3,6 ч.1 ст.83, ст.ст.84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Суднобудівний завод імені 61 Комунара, 54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 38 (відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго, 54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, 5а (р/р 10 МОУ Ощадбанк в м.Миколаєві, МФО 326461, ) 153740,18 грн. основного боргу, 2890,98 грн. - 3% річних, 12803,23 грн. збитків від інфляції, 22806,23 грн. пені та 3225,70 грн. судового збору.

3. В решті вимог відмовити.

4. Відстрочити виконання рішення суду від 26.01.2016 по справі №915/1990/15 на два місяці, до 25.03.2016.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 01 лютого 2016 року.

Суддя М.В.Мавродієва