РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 903/719/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 55/16 від 15.06.2015 року)

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Волинської області від 17.12.2015 року у справі №903/719/14 (суддя Пахолюк В.А.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

про стягнення 1976757,78 грн. інфляційних витрат та 1560010,75 грн. 3% річних

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області (суддя Пахолок В.А.) від 17 грудня 2015 року у справі №903/719/14 за позовом Дочірньої компанії «Газ України» національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про стягнення 1976757,78 грн. інфляційних втрат та 1560010,75 грн. 3% річних було частково задоволено заяву Державного комунального підприємства "Луцьктепло" та відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області від 06.10.2014 року у справі №903/719/14 до 31.03.2016 року /а.с. 181-183/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що негайне вжиття заходів примусового виконання рішення органами ДВС, таких як накладення арешту на грошові кошти ДКП "Луцьктепло", що містяться на його рахунках, зупинення видаткових операцій по банківських рахунках, неминуче призведе до неспроможності підприємства вчасно погасити поточну заборгованість за спожитий природний газ, закупити матеріальні ресурси, необхідні для ремонту і відновлення теплових мереж, виконати податкові зобовязання перед бюджетом, виплатити заробітну плату трудовому колективу. В свою чергу це ще більше ускладнить важке фінансове становище ДКП "Луцьктепло" та поставить під загрозу зриву безперебійне постачання теплової енергії споживачам обласного центру в поточному опалювальному сезоні, а також належну підготовку міста до наступного опалювального сезону; призведе до порушення прав та законних інтересів переважної більшості мешканців міста Луцька, а також юридичних осіб, зокрема, бюджетних установ та організацій.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, позивач Дочірня компанія "Газ України" національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 17.12.2015 року у справі №903/719/14 та відмовити ДКП "Луцьктепло" у наданні відстрочки виконання рішення суду у справі №903/719/14. Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм процесуального права, а також на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначає, що боржникові господарським судом Волинської області надано відстрочку вдруге, однак, з 2014 року ДКП "Луцьктепло" не здійснило жодної оплати на виконання рішення господарського суду Волинської області від 06.10.2014 року у справі №903/719/14. При цьому, відстрочка надана у зв'язку із заявою боржника про відстрочення виконання судового рішення, яка обґрунтована одними й тими самими підставами, що свідчить про відсутність у боржника намірів виконати судове рішення та зловживання процесуальними правами. Апелянт вважає, що обставини, на які посилається боржник не є винятковими усі вони зводяться до тяжкого фінансового стану та, як слідує з попередніх заяв, існують перманентно, тобто боржник постійно працює за таких умов. Скаржник звертає увагу на те, що ДКП "Луцьктепло" на підтвердження свого реального фінансового стану не надано довідок про рух коштів з усіх банківських установ, в яких відкриті рахунки боржника, за період з 16.04.2010 року (з часу підписання договору на постачання природного газу) по теперішній час. Надання відстрочки на підставі тяжкого фінансового стану відповідача не може вважатися підставою для застосування положень статті 121 ГПК України, адже, враховуючи положення частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, відповідач у випадку порушення грошового зобов'язання не може посилатися на неможливість його виконання. Відповідно до постанови КМУ від 04.03.2015 року №83 ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" є об'єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Коштами, які надходять до Компанії проводяться розрахунки за отриманий природний газ імпортного походження. На виконання Меморандумів про економічну та фінансову політику, схвалених розпорядженнями КМУ від 18.08.2014 року №730-р та від 27.02.2015 року №129-р, розпорядження КМУ від 20.08.2014 року №786-р, доручень КМУ від 14.08.2015 року №34056/0/1-15 ДК "Газ України" вживає всіх заходів для забезпечення стягнення заборгованості за спожитий у минулих періодах природній газ, що є передумовою співпраці з Міжнародним валютним фондом. Таким чином, невиконання зазначеного рішення суду суттєво суперечить інтересам держави, порушує встановлений законом порядок здійснення правосуддя в Україні й спричиняє перепони своєчасному поповненню державного бюджету.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 січня 2016 року у справі №903/719/14 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 26 січня 2016 року /а.с. 192-193/.

Від відповідача Держаного комунального підприємства "Луцьктепло" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення в даній справі, місцевий господарський суд встановив ті конкретні обставини, які перешкоджають своєчасному виконанню судового рішення. В оскаржуваній ухвалі суд навів перелік таких обставин, а також докази, якими ці обставини підтверджуються.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином /а.с.208/.

Враховуючи положення статті 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 101 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Волинської області від 06.10.2014 року у справі №903/719/14 позовні вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", предявлені до ДКП "Луцьктепло", задоволено частково та вирішено стягнути з державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 3536758,67грн., в тому числі: 1976757,78 грн. інфляційних втрат та 1560000,89 грн. 3% річних, а також 70735,17 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення суду було видано наказ №903/719/14-1 від 20.10.2014 року.

Посилаючись на неможливість на даний час ДКП "Луцьктепло" виконати рішення суду та сплатити присуджені до стягнення суми, що повязується із перебуванням підприємства у важкому фінансово-економічному становищі, боржник звернувся до господарського суду Волинської області з відповідною заявою про відстрочку виконання рішення у справі №903/719/14 до 31 грудня 2016 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 17 грудня 2015 року у справі №903/719/14 було частково задоволено заяву Державного комунального підприємства "Луцьктепло" та відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області від 06.10.2014 року у справі №903/719/14 до 31.03.2016 року.

Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Згідно статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, господарський суд, який видав виконавчий документ, розглядає це питання в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, змінити спосіб та порядок його виконання.

Згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також, не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Пленум Вищого господарського суду України в пункті 7.2 постанови "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року за №9 зазначив, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 ГПК України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, має право відстрочити виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 Постанови від 26.12.2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зауважив, що при вирішенні заяви сторони про відстрочку виконання рішення, зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх обєктивний вплив на виконання рішення суду.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець та вищі судові інстанції у будь-якому випадку повязують можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з обєктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Встановлення та підтвердження факту наявності виключних обставин, на які посилається Державне комунальне підприємство "Луцьктепло", можливо лише внаслідок перевірки судом відповідних доказів наявності зазначених обставин, що безпосередньо впливають на можливість виконання рішення суду боржником у момент звернення рішення до виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, ДКП Луцьктепло є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання.

За результатами розгляду заяви ДКП "Луцьктепло" та долучених до неї документів, колегією суддів встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ була Покупцем погашена частково, у звязку з чим йому нараховано штрафні санкції, які присуджено до стягнення на підставі рішення господарського суду Волинської області від 06.10.2015 року у справі № 903/719/14.

Виконання рішення суду від 06.10.2015 року унеможливлене важким фінансово-економічним становищем, в котрому на даний час перебуває ДКП "Луцьктепло".

Підприємство теплових мереж "Луцьктепло" є комунальним підприємством власником майна якого є територіальна громада міста Луцька, основним видом діяльності підприємства є постачання пари та гарячої води, чинні тарифи, які затверджені постановами НКРЕ та рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради не є економічно обґрунтованими та не покривають затрат підприємства на виробництво теплової енергії та надання послуг з теплопостачання, основними споживачами теплової енергії, яка виробляється підприємством із спожитого природного газу, є бюджетні установи та організації, населення, інші споживачі, котрі, в свою чергу, несвоєчасно і не в повній мірі оплачують отримані послуги.

Довідкою ДКП "Луцьктепло" № 6668/08 від 03.12.2015 року підтверджується, що станом на 01.11.2015 року дебіторська заборгованість за послуги з теплопостачання перед підприємством становить 72677,1 тис. грн., в т.ч. міський бюджет 52,6 тис. грн., державний бюджет 665,7 тис. грн., обласний бюджет 14,3 тис.грн., інші споживачі 4392,1 тис. грн., населення 45272,6 тис. грн., пільги та субсидії 1973,1 тис. грн., інша поточна заборгованість 20306,7 тис. грн. Крім того, заборгованість державного бюджету з різниці в тарифах становить 11519,6 тис. грн.

Як зазначалось, основним споживачем вказаних послуг є населення міста Луцька, яке не здійснює своєчасні та повні розрахунки за ці послуги. Пеня за несвоєчасне внесення плати за комунальні послуги населенню не нараховується, оскільки її розмір та порядок стягнення чинним законодавством не визначені.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що підприємством вживаються усі передбачені законом заходи по стягненню заборгованості з боржників, зокрема населення, по оплаті за спожиті послуги з теплопостачання. Однак, з незалежних від боржника причин дебіторська заборгованість залишається досить великою.

За період часу з 01.01.2010 року по 01.11.2015 року ДКП "Луцьктепло було предявлено до виконання в органи ДВС судових рішень про стягненню боргів з фізичних осіб на суму 39284,2 тис. грн., фактично стягнуто через органи виконавчої служби з фізичних осіб-боржників 5433,5 тис. грн. (інформаційна довідка по роботі з боржниками долучена до матеріалів заяви).

Важке фінансово-економічне становище підприємства зумовлене також затвердженими національним регулятором тарифами на теплову енергію, які всупереч вимогам статті 20 Закону України "Про теплову енергію" не забезпечують відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, тобто не відшкодовують дійсних фактичних затрат, понесених підприємством.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що кредиторська заборгованість підприємства-боржника станом на 01.11.2015 року складала 141266,9 тис. грн. (довідка від 03.12.2015 року №6668/08) та включала в себе 65645,4 тис. грн. заборгованості перед НАК "Нафтогаз України", 24175,9 тис. грн. перед ДК "Газ України", 2473,3 тис. грн. перед ПАТ "Волиньобленерго", 4016,3 тис. грн. перед КП "Луцькводоканал", 28209,9 тис. грн. перед ТзОВ "Східноєвропейська теплогенеруюча компанія", 726,4 тис. грн. заборгованості перед АТ "СКФ "Україна", 5851,0 тис. грн. заборгованості по заробітній платі, 5254,4 тис. грн.. заборгованості по сплаті податків (ЄСВ, ПДФО), 4914, 3 - інша поточна заборгованість.

У звязку з припиненням постачання газу на котельні підприємства з 20.05.2015 року ДКП Луцьктепло з 21.05.2015 року по 05.10.2015 року не надавало послуги з централізованого постачання гарячої води, а тому і не нараховувало плати за послуги споживачам.

Водночас, боржник зазначає, що усі грошові кошти, які надходять на поточні рахунки ДКП "Луцьктепло" зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником газу, самостійно перераховуються банком в автоматичному режимі згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок гарантованого постачальника (ПАТ НАК Нафтогаз України), теплогенеруючої організації, теплопостачальної організації, теплотранспортуючої організації. Лише тими коштами, які залишилися після розподілу та відрахування на користь гарантованого постачальника газу, підприємство може розпоряджатися.

Підприємство "Луцьктепло" виступає боржником і по інших судових рішеннях, на підставі яких органами ДВС можуть бути застосовані заходи примусового виконання, спрямовані на стягнення грошових коштів з підприємства.

Так, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває наказ господарського суду Волинської області №07/138-1 від 03.03.2011 року про стягнення з ДКП "Луцьктепло" на користь ДК "Газ України НАК Нафтогаз України 20 387 562,00 грн. (постанова про поновлення виконавчого провадження ВП №28694996 від 06.10.2015 року). Крім того, на виконанні знаходиться наказ господарського суду Волинської області № 5004/165/12-1 від 27.03.2012 року про стягнення з ДКП "Луцьктепло" на користь ДК Газ України НАК Нафтогаз України 21 244 844, 64 грн. (постанова про поновлення виконавчого провадження ВП №33061785 від 22.06.2015 року).

Крім того, відповідно до позиції Вищого господарського суду України, викладеній у його Постанові від 09.04.2008 року у справі № 1/13, до обставин, що ускладнюють виконання рішення, відносяться нерентабельність підприємства, наявність боргу перед ним інших контрагентів (відмовлено у порушенні провадження з перегляду ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 05.06.2008року).

Стратегічне значення божника для регіону в якому він здійснює господарську діяльність, а також імовірність зупинення роботи такого підприємства в наслідок негайного примусового виконання рішення і як наслідок загроза його банкрутства та масове загальне скорочення працівників, є достатніми правовими підставами, в розумінні статті 121 ГПК України, для надання відстрочки виконання рішення. Подібна правова позиція Вищого господарського суду України викладена у постановах від 11.08.2014 року по справі № 5004/165/12; від 06.08.2013 року по справі № 5015/774/12 та від 19.03.2013 року по справі № 63/330-10.

Колегія суддів апеляційної інстанції також враховує характер спору, специфіку господарської діяльності боржника, який є стратегічно значимим обєктом для життєдіяльності міста, оскільки основним видом його діяльності є постачання пари та гарячої води, а основними споживачами підприємства населення, великі та інші підприємства, установи, організації, органи державної влади і місцевого самоврядування, що фінансуються із Державного бюджету, а також вина боржника, його фінансовий стан, інтереси сторони, на користь якої слід сплатити кошти. Невідкладне вжиття заходів примусового виконання рішення органами ДВС, таких як накладення арешту на грошові кошти ДКП Луцьктепло, що містяться на його рахунках, зупинення видаткових операцій по банківських рахунках, неминуче призведе до неспроможності підприємства вчасно погасити поточну заборгованість за спожитий природний газ, закупити матеріальні ресурси, необхідні для ремонту і відновлення теплових мереж, виконати податкові зобовязання перед бюджетом, виплатити заробітну плату трудовому колективу, яка не повинна бути поставлена в залежність від інших платежів. В свою чергу це ще більше ускладнить важке фінансове становище ДКП Луцьктепло та поставить під загрозу зриву безперебійне постачання теплової енергії споживачам обласного центру в поточному опалювальному сезоні, а також належну підготовку міста до наступного опалювального сезону, зокрема може призвести до порушення прав та законних інтересів переважної більшості мешканців міста Луцька, а також юридичних осіб, зокрема, бюджетних установ та організацій.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що наданням відстрочки виконання рішення враховуються інтереси позивача, оскільки примусове стягнення з відповідача суми боргу за цією справою не приведе до належного виконання рішення суду, а тільки погіршить становище відповідача, що може привести до його банкрутства та зупинення усього технологічного процесу виробництва комунальних послуг.

Таким чином, при частковому задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення, колегією суддів апеляційної інстанції враховані наступні обставини: відповідач є комунальним підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання; підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості; на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання; однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги; субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік", від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет", від строку виконання виконавчими органами влади обов'язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів; тяжкий фінансовий стан відповідача підтверджує надана фінансова звітність.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що виконання рішення суду фактично є неможливим та на даний час матиме негативний вплив, що призведе до катастрофічних наслідків для підприємства та м. Луцька, а відстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання, в зв'язку з чим посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції статті 121 ГПК України є безпідставним.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд вважає, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, що регулює дані правовідносини.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Волинської області від 17.12.15 року у справі №903/719/14 залишити без змін, апеляційну скаргу ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/719/14 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.