РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа №910/32013/15

За позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Партс»
про стягнення 32274,41 грн.
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Партс» (далі за текстом - відповідач) про стягнення 32274,41 грн. заборгованості, з якої: 23000,00 грн. - основний борг; 5420,00 грн. - пеня та 3854,41 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на транспортне обслуговування №055/03/15 від 13.03.2015, в частині оплати за послуги з перевезення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 порушено провадження у справі №910/32013/15 та призначено до розгляду на 25.01.2016.

Позивач в судовому засіданні 25.01.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, подав письмові пояснення по справі.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.01.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.03.2015 між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес Партс» (експедитор) було укладено Договір на транспортне обслуговування №055/03/15, відповідно до умов якого перевізник здійснює перевезення вантажів, наданих експедитором, а експедитор бере на себе зобов'язання оплачувати послуги перевізнику в порядку і на умовах, викладених в даному договорі. Конкретні умови перевезень вантажів, наданих експедитором зазначаються в заявках на перевезення. Кількість та різновид вантажу, маршрути, вантажовідправники і вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, строки виконання, вартість послуг перевізника - зазначаються в заявках на перевезення, які є невід'ємними частинами даного договору і надаються експедитором перевізнику перед кожним перевезенням або групою перевезень. Заявка-замовлення на перевезення вантажу повинна бути складена в письмовій формі і скріплена печатками перевізника в експедитора. Сторони визнають юридичну силу заявки-замовлення на перевезення, переданої шляхом факсимільного зв'язку (п. 1.1. договору).

За умовами п. 3.2. договору вартість послуг перевізника, що відповідають конкретному перевезенню (групі однотипних перевезень) вказуються в заявках.

Відповідно до пунктів 4.2., 4.3. договору оплата здійснюється через 5-20 днів після отримання оригіналів наступних документів - рахунку перевізника, виставленого згідно умов даного договору, акту виконаних робіт та оригіналу CMR.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015 (п. 9.1. договору).

Сторони в заявці №500_077/15 від 13.03.2015, переданої шляхом факсимільного зв'язку, визначили наступні умови перевезення: адреса завантаження - Gunara Astaras Street 5, Riga Latvia, LV-1084; адреса відвантаження - Україна, Київ, вул. Фрунзе, 86; адреса розмитнення - Україна, Київ, Атлантік, вул. Столичне шосе, 100; найменування вантажу - Fiat Ducato 35 Maxi XL L4H2; дата доставки вантажу на митний термінал - 18.03.2015; ставка за перевезення - 2000 євро за курсом НБУ на день завантаження (передоплата по завантаженню 30%); строк оплати - б/г розрахунок протягом 5 днів після отримання оригіналів документів.

На виконання умов договору та заявки №500_077/15 від 13.03.2015, перевізник здійснив перевезення вантажу, наданого експедитором, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом надання послуг №11 від 19.03.2015, який підписано представниками сторін без заперечень та скріплено печатками підприємств.

Оригінали рахунку перевізника, акту виконаних робіт та оригіналу CMR направлені ФОП ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Експрес Партс» 26.03.2015, про що свідчить квитанція №228 від 26.03.2015, копія якої наявна в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання послуг з перевезення.

Втім відповідач, у порушення взятих на себе зобов'язань за Договором на транспортне обслуговування №055/03/15 від 13.03.2015, оплату послуг з перевезення належним чином не здійснив, сплативши лише 22882,24 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №531 від 19.03.2015 на суму 13765,00 грн.; №625 від 28.04.2015 на суму 3117,24 грн.; №663 від 15.05.2015 на суму 2000,00 грн.; №689 від 25.05.2015 на суму 2000,00 грн.; №709 від 27.05.2015 на суму 2000,00 грн.

У зв'язку з цим, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Партс» виникла заборгованість перед позивачем в сумі 23000,00 грн.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором перевезення, а відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 916 ЦК України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Також, згідно з пунктами 3.1, 3.5 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом №363 від 14.10.1997 Міністерства транспорту України, договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі, та вантажовідправниками або вантажоодержувачами.

Форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов'язаних з цим, визначаються перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - замовником при укладенні ними договору на перевезення вантажів (п. 14.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні).

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В заявці №500_077/15 від 13.03.2015 сторони погодили, що строк оплати послуг з перевезення - протягом 5 днів після отримання оригіналів документів.

Оскільки оригінали рахунку перевізника, акту виконаних робіт та оригіналу CMR направлені позивачем відповідачу рекомендованим листом 26.03.2015, то суд виходить з того, що згідно з Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, вищевказані документи були отримані ТОВ «Експрес Партс» 31.03.2015.

Таким чином, враховуючи положення ч. 5. ст. 254 ЦК України, відповідач мав здійснити оплату послуг з перевезення в строк до 06.04.2015 включно.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем послуг з перевезення та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 23000,00 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 4.4. договору сторони визначили, що у випадку прострочення оплати розрахунків перевізника, експедитор виплачує перевізнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

З урахуванням того, що відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за надані йому послуги з перевезення, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 5420,00 грн., за період з 30.04.2015 по 17.12.2015.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За договором сторін можливості визначення іншого, ніж зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України, періоду нарахування пені не передбачено, а тому пеня повинна нараховуватись з урахуванням приписів даної норми.

Оскільки, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за прострочення здійснення оплати з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, то за розрахунком суду, розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 3814,00 грн.: (29000,00 грн. х 0,1/100/365х15 (з 30.04.2015 по 14.05.2015) = 435,00 грн.; 27000,00 грн. х 0,1/100/365х10 (з 15.05.2015 по 24.05.2015) = 270,00 грн.; 25000,00 грн. х 0,1/100/365х2 (з 25.05.2015 по 26.05.2015) = 50,00 грн.; 23000,00 грн. х 0,1/100/365х133 (з 27.05.2015 по 06.10.2015) = 3059,00 грн.; 435,00 грн. + 270,00 грн. + 50,00 грн. + 3059,00 грн. = 3814,00 грн.), тоді як в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені позивачу належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 3854,41 грн. за період з 06.04.2015 по 30.10.2015.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає що він також є невірним, однак здійснення його перерахунку судом фактично призведе до виходу за межі позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Клопотання в порядку, передбаченому вищевказаною нормою, Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 до позовної заяви не додано та в судовому засіданні не заявлено, в зв'язку з чим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, а тому стягненню з відповідача підлягає 3854,41 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов'язку оплатити надані послуги в заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Партс» (04070, м. Київ, вулиця П.Сагайдачного, будинок 25 Б, офіс 424, ) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (29000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 23000 (двадцять три тисячі) грн. 00 коп. основної заборгованості, 3814 (три тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 00 коп. пені, 3854 (три тисячі вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 41 коп. інфляційних втрат та 1157 (одну тисячу сто п'ятдесят сім) грн. 39 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 01.02.16

Суддя О.А. Грєхова