РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 918/1033/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача-2 - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Рівненської області від 16.11.15 р.

у справі № 918/1033/15 (суддя Павленко Є.В. )

за позовом Заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації

до Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

органу прокуратури - ОСОБА_2 (посвідчення №017284 від 30.05.2013р.);

позивача - ОСОБА_3 (довіреність №196/0/01-22/15 від 14.01.2015р.);

відповідача-1 - ОСОБА_4 (довіреність №2-26/2750 від 08.09.2015р.);

відповідача-2 - ОСОБА_1 (паспорт серії АС 666519 вид.27.06.2000р.); ОСОБА_5 (довіреність №3562 від 16.09.2015р.; ОСОБА_6 (довіреність №3562 від 16.09.2015р.).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду від 16.11.2015 року у справі №918/1033/15 позов Заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації до Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області; Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору - задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земель водного фонду, укладений 30 вересня 2004 року між Млинівською районною державною адміністрацією Рівненської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, посвідчений 30 вересня 2004 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 2036, а також зареєстрований у Млинівському районному відділі Рівненської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 3 березня 2005 року № 1.

Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути до земель запасу Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області земельну ділянку загальною площею 22,9244 га, у тому числі: ділянка № 1 - загальна площа 13,7601 га, у тому числі: забудовані землі - 0,7209 га, під гідротехнічними спорудами - 0,7209, відкриті заболочені землі - 5,5012 га, внутрішні води - 7,5380 га, з них під ставками - 7,5280 га; ділянка № 2, загальна площа 9,1643 га, з них: внутрішні води - 9,1643 га, у тому числі: під ставками - 9,1643 га, передану за вищезазначеним договором, розташовану на території Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області за межами населеного пункту у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому її було одержано в оренду, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

Присуджено до стягнення з Млинівської районної державної адміністрації Рівненської області в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 609,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та припинити провадження у даній справі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Ріненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач-1 - Млинівська районна державна адміністрація у відзиві на апеляційну скаргу та його представник безпосередньо в судовому засіданні зазначає, що відповідачем-2 не внесено зміни до спірного договору земель водного фонду від 30.09.2004 року, а зміни внесені лише до договору оренди водного об'єкта від 05.10.2005 року, а відтак відсутні підстави для припинення провадження у справі.

Позивач безпосередньо в судовому засіданні зазначає, що Департаментом екології та природних ресурсів облдержадміністрації розроблено проект розпорядження голови Рівненської облдержадміністрації про внесення змін до договору оренди земель водного фонду від 30.09.2004 року, який на даний час проходить процедуру погодження. З огляду на викладене, просить суд розгляд апеляційної скарги відкласти, оскільки у разі внесення змін в договір оренди земельної ділянки буде відсутній предмет спору у даній справі.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, розглянувши подане клопотання, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, враховуючи заперечення прокурора, а також те, що розгляд скарги вже відкладався, підстав для його задоволення не вбачає.

При цьому, колегією суддів враховано те, що у відповідності до вимог ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду на момент його винесення.

Безпосередньо в судовому засіданні прокурор та представники відповідачів повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзивах на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, рішення місцевого господарського суду - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в позові відмовити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Млинівської районної державної адміністрації від 22 вересня 2004 року № 286 гр. ОСОБА_1 було надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку під влаштування ставка для риборозведення із земель запасу Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області загальною площею 22,92 га (т.1, а.с.17).

На підставі вищевказаного розпорядження 30 вересня 2004 року між Млинівською районною державною адміністрацією (орендодавець/відповідач-1) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір оренди земель водного фонду, згідно п.1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду (довгострокове платне володіння та користування) земельну ділянку із земель водного фонду загальною площею 22,9244 га, розташовану за межами населених пунктів на території Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області для рибогосподарських потреб (далі - договір, т.1, а.с. 77-79).

Відповідно до п.1.2 договору, земельна ділянка, що передається в оренду, перебуває у розпорядженні Млинівської районної державної адміністрації, виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку, та знаходиться у такому якісному стані: загальна площа земельної ділянки, що передається в оренду, становить 22,9244 га, у тому числі: ділянка № 1 - загальна площа 13,7601 га, у тому числі: забудовані землі - 0,7209 га, під гідротехнічними спорудами - 0,7209, відкриті заболочені землі - 5,5012 га, внутрішні води - 7,5380 га, з них під ставками - 7,5280 га; ділянка № 2, загальна площа 9,1643 га, з них: внутрішні води - 9,1643 га, у тому числі: під ставками - 9,1643 га згідно з проектом відведення земельної ділянки для передачі в оренду приватному підприємцю із земель водного фонду на території Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області 2004 року, затвердженого Млинівською райдержадміністрацією та погодженого з Млинівським районним відділом земельних ресурсів в Рівненській області.

Договір укладається строком на 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації (п.2.2.1 договору).

Згідно п.3.1 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі: за землі водного фонду - 30 гривень за 1 гектар до моменту проведення нормативно-грошової оцінки землі. Сума орендної плати за один календарний рік складає 688 гривень. Платежі вносяться на рахунок Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області, на території якої знаходиться земельна ділянка, що передається в оренду.

Обчислення розміру орендної плати за землю водного фонду здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.3.1.2 договору).

Договір набуває чинності після його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації за місцем знаходження земельної ділянки (п.8.1 розділу 10 договору).

Даний договір підписаний підприємцем та уповноваженим представником Млинівської райдержадміністрації, скріплений печатками відповідачів, посвідчений 30 вересня 2004 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 2036, а також зареєстрований у Млинівському районному відділі Рівненської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 3 березня 2005 року № 1.

Крім того, 02.12.2010 року та 06.08.2012 року між Млинівською райдержадміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 були підписані додаткові договори про внесення змін до спірного договору оренди земель водного фонду (т.1, а.с. 80-81), якими в пункт 3.1 договору внесені зміни щодо розміру орендної плати, а саме: "Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі: за землі водного фонду - 210 гривень за 1 гектар до моменту проведення нормативної грошової оцінки землі. Сума орендної плати за один календарний рік складає 4 814 гривень 12 копійок. Платежі вносяться на рахунок Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області".

Вказані додаткові договори підписані підприємцем та уповноваженим представником райдержадміністрації, скріплені їх печатками, а також зареєстровані у Млинівському районному відділі Рівненської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 10 грудня 2010 року № 84 та від 15 серпня 2012 року № 03751 відповідно.

Прокурор, посилаючись на те, що в договорі оренди земель водного фонду орендну плату встановлено без проведення нормативно-грошової оцінки, що в свою чергу є порушенням вимог ст.13 Закону України "Про оцінку землі" та ст.15 Закону України "Про оренду землі", звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про визнання вказаного договору недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що підписані відповідачами додаткові угоди до спірного договору від 02.12.2010 року та від 06.08.2012 року, якими вносились зміни до цього правочину, є неукладеними (з огляду на ст.ст. 209, 640, 654 ЦК України, ч.1ст.14 Закону України "Про оренду землі") в зв'язку з недотриманням сторонами вимог закону щодо нотаріального посвідчення зазначених договорів.

Також суд першої інстанції, посилаючись на те, що у спірному договорі орендну плату було визначено без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка передавалася в оренду, що в свою чергу суперечить вимогам ст.ст. 15, 21 Закону України "Про оренду землі", ст.13 Закону України "Про оцінку земель", прийшов до висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним на підставі ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України та повернув земельну ділянку до земель запасу Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Як вбачається, підставою для визнання договору оренди недійсним стало те, що у спірному договорі орендну плату було визначено без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка передавалася в оренду.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.21 Закону України "Про оренди землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки. У разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати.

Згідно статті 1 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельної ділянки являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Так, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру земельного податку і визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (ст.23 Закону України "Про плату за землю").

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

При цьому, підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Підставами для проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки є договір, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом, а також рішення суду (ст.15 Закону України "Про оцінку земель").

Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів (ст.23 Закону України "Про оцінку земель").

З вищевикладеного вбачається, що ні одна норма законодавства, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, не дає платнику орендної плати (орендарю) права самостійно визначати нормативну грошову оцінку землі, а підставою для її проведення законодавець визначає:

- рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування;

- договір між зацікавленими особами.

Тобто, в даному випадку єдиною підставою для проведення нормативної грошової оцінки землі є рішення органу виконавчої влади.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Млинівською райдержадміністрацією рішення про проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка передавалася в оренду відповідачу-2, не приймалося.

При цьому, пунктом 3.1 спірного договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі: за землі водного фонду - 30 гривень за 1 гектар до моменту проведення нормативно-грошової оцінки землі.

При цьому, згідно пояснень відповідача-2, останній у відповідь на лист Млинівської райдержадміністрації за №2-14/276 від 09.09.2015р. щодо необхідності виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки почав вчиняти дії, направлені на виготовлення цієї документації, і на його думку, саме вищевказаний лист Млинівської райдержадміністрації вказує про настання такого моменту.

Зокрема, відповідачем-2 був укладений договір на виконання робіт №81-01/09-15 від 30.09.2015 року, отримані висновки державної експертизи землевпорядної документації №№ 638, 639 від 13.11.2015 року, 05 листопада 2015 року ПП "Землевпорядно-оціночна компанія "Горизонт" були виготовлені технічні документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які затверджені рішенням Млинівської районної ради №10 від 03.12.2015 року.

27.11.2015 року між Департаментом екології та природних ресурсів Рівненської обласної державної адміністрації була укладена додаткова угода до договору оренди водного об'єкта від 05.10.2005 року.

В подальшому, 29 грудня 2015 року ПП ОСОБА_1 звернувся до голови Рівненської обласної державної адміністрації з заявою, в якій просить внести зміни в договір оренди земельної ділянки від 30.09.2004 року в зв'язку із виготовленням технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Департаментом екології та природних ресурсів облдержадміністрації, в свою чергу, з метою недопущення фінансових втрат бюджету та вирішення ситуації, що склалася, розроблено проект розпорядження голови Рівненської облдержадміністрації про внесення змін до договору оренди земель водного фонду від 30.09.2004 року. На даний час, проект розпорядження проходить процедуру погодження відповідно до п.11 Регламенту Рівненської облдержадміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 23.11.2007 року №555.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про те, що відповідач-2 вчиняв дії щодо проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок з моменту звернення до нього Млинівської РДА - орендодавця, а на даний момент вчиняє дії по внесенню змін до договору оренди.

Крім того, відповідач-2 належним чином виконував умови договору щодо сплати орендної плати, визначеної п.3.1 договору, що не заперечується сторонами.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що спірний договір оренди земель водного фонду укладений на підставі розпорядження голови Млинівської районної державної адміністрації від 22 вересня 2004 року № 286, відповідно до якого вирішено:

1. Надати в оренду строком на 49 років земельну ділянку гр. ОСОБА_1 під влаштування ставка для риборозведення із земель запасу Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області загальною площею 22,92 га.

2. Відділу земельних ресурсів забезпечити укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду між райдержадміністрацією і ОСОБА_1

3. Гр. ОСОБА_1 приступити до використання зазначеної земельної ділянки після винесення її меж в натурі (на місцевості), укладення договору та його державної реєстрації (т.1, а.с.17).

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Мелахер та інші проти Австрії" від 19.12.1998 р., "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 р., "Прессос Компанія ОСОБА_8А." та інші проти Бельгії" від 28.10.1995 р., "ОСОБА_9 Девелопмент Лтд." та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 р. визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак, і "майном". До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25.03.1999 р., заява №311107/96, п.54).

Отже, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно статті 1 Першого протоколу до означеної вище Конвенції та національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 року, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003 року, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 07.12.1976 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.01.1986 року).

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Так, за змістом пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Зазначеним вище рішенням Європейського суду з прав людини також встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

На підставі викладеного можна зробити висновок про те, що самі по собі допущені органом публічної влади порушення при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна, якщо вони не були допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача.

Досліджуючи обставини справи та встановлюючи осіб, дії/бездіяльність яких призвели до порушення діючого на час укладення спірного договору оренди порядку визначення орендної плати, апеляційний суд зазначає, що вказані порушення вимог законодавства (встановлення орендної плати без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки) вчинено насамперед зі сторони державних органів, а саме, Млинівською райдержадміністрацією.

Як вбачається з матеріалів справи, саме розпорядженням голови Млинівської районної державної адміністрації від 22 вересня 2004 року № 286 зобов'язано районний відділ земельних ресурсів забезпечити укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду між райдержадміністрацією і ОСОБА_1

Вказане розпорядження містить посилання на ст.124 Земельного кодексу України та не містить посилання на будь-який нормативно-правовий акт, яким передбачалось обов'язкове проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що передавалась в оренду відповідачу-2.

Тобто, укладення спірного договору оренди і встановлення орендної плати саме у вигляді "за землі водного фонду - 30 гривень за 1 га до моменту проведення нормативної грошової оцінки землі" було здійснено за прямою вказівкою державного органу, наділеного відповідною компетенцією.

Слід зазначити, що місцева влада отримала узгоджену з орендарем орендну плату, яка в свою чергу була визначена без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка передавалася в оренду, і не стояло питання про те, що дії органу були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси самої держави, або, що визначення орендної плати було здійснено всупереч вимогам закону. Оскільки сама місцева влада (орендодавець) при укладенні договору оренди вважала, що вона правильно визначила в договорі розмір орендної плати, то орендар міг на розумних підставах сподіватися на виконання умов цього договору, та підписуючи його не міг піддаватися сумніву щодо визначення розміру орендної плати не у відповідності з нормами діючого на той час законодавства.

Відповідач-2 (орендар) укладаючи договір оренди земель водного фонду від 30.09.2004 року, а в подальшому і договір оренди водного об'єкту від 05.10.2005 року, не лише мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість користування об'єктом оренди протягом всього терміну дії договору оренди (спірний договір оренди укладений строком на 49 років (п.2.2.1 договору)), була важливим елементом його підприємницької діяльності (землі водного фонду, водний об'єкт надавалися в оренду для рибогосподарських потреб), і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що порушення вимог щодо встановлення в договорі оренди розміру орендної плати без визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки відбулося з вини органу виконавчої влади, колегія суддів зазначає, що визнання недійсним договору оренди земель водного фонду від 30.09.2004 року згідно якого орендар отримав в оренду земельну ділянку із земель водного фонду для рибогосподарських потреб, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що Млинівська райдержадміністрація не дотрималася вимог закону щодо визначенняя орендної плати, є неприпустимим.

Щодо строку позовної давності, то колегія суддів не може не погодитись з судом першої інстанції, що на момент звернення прокурора до господарського суду Рівненської області з даним позовом трирічний строк позовної давності для такого звернення не сплив, оскільки розпорядниками земель водного фонду, які надаються для рибогосподарських потреб, з 2013 року є обласні державні адміністрації, а відтак, строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав такого розпорядника земель водного фонду слід обраховувати з 2013 року.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, на суд статтею 43 ГПК України покладається обов'язок досліджувати докази та надавати їм правову оцінку. Без виконання судом своїх обов'язків, передбачених ст.43 ГПК України, надання сторонами доказів в порядку ст.33 ГПК України позбавлене правового сенсу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказаної позиції дотримується також Верховний суд України у своїй постанові від 20.05.2014р. №64/366-10.

Відповідно до п.п. 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 року (далі - Постанова Пленуму), рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Пунктом 4 Постанови Пленуму також зазначено, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні в мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності та зважаючи на те, що порушення вимог закону відбулося не з вини орендаря, а також те, що останнім вживаються дії щодо внесення змін в спірний договір оренди щодо розміру орендної плати, та те, що договір оренди водного об'єкту від 05.10.2005 року чинний і до нього внесені відповідні зміни додатковою угодою від 27.11.2015 року, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Рівненської області прийняте з неправильним застосуванням приписів ст.4-2 ГПК України, ч.1 ст.4-7 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч.1 ст.43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до п.п. 1,4 ч.1 ст.104 ГПК України є підставою для його скасування.

З огляду на це, апеляційну скаргу відповідача-2 слід задоволити частково, а рішення господарського суду Рівненської області - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 -

задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 16.11.2015 року у справі №918/1033/15 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.