ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р.Справа № 922/2560/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши справу

за позовом заступника прокурора Київського району м. Харкова
до 1. Харківської міської ради, м. Харків, 2. Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Легенда", м. Харків,
про скасування рішення, визнання недійсним державного акту та зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (посвідчення),

1-відповідача - ОСОБА_2 (дов.),

2-відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Київського району міста Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до 1.Харківської міської ради та 2. Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Легенда", в якій просить суд :

- визнати незаконним та скасувати п. 60.3 додатку 1 до рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24 грудня 2008 року № 350/08;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 492652, зареєстрований в управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові;

- зобов'язати ОК "ЖБК "Легенда" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 1,2712 га кадастровий номер :13:009:0028, про що скласти акт прийому передачі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне рішення прийняте в порушення вимог статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186. На думку позивача, Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Легенда за своєю метою діяльності не відповідає вимогам статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту, як житлово-будівельний кооператив.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2015 у справі № 922/2560/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.07.2015, відмовлено в задоволенні позовних вимог прокурора.

ОСОБА_3 Вищого господарського суду України від 20.10.2015р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 та рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2015 у справі № 922/2560/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Автоматизованим розподілом справу призначено до розгляду судді Яризьку В.О.

В слуханні справи оголошувались перерви до 11.01.2016р. о 10:00 год., 21.01.2016р. о 10:30 год.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, надав пояснення, в яких зазначає, що строк позовної давності ним не порушений, оскільки відомості щодо наявності порушень норм чинного законодавства, які стали підставою для звернення з даним позовом до суду, стали відомі прокурору лише в 2015р.

Представник 1-відповідача проти позову заперечує, зазначив, що Харківська міська рада при прийняття спірного рішення діяла в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, спірне рішення повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Представник 1-відповідача зазначила про пропущення позивачем строку позовної давності на звернення з даним позовом до суду.

Представник 2-відповідача в судове засідання 2.01.2016р. не з'явився, про час та місце розгляду справи повноважний представник 2-відповідача був повідомлений під розпис у судовому засіданні 11.01.2016р.

Суд вважає, що нез'явлення представника 2-відповідача в судове засідання 21.01.2016р. не перешкоджає розгляду справи.

Представник 2-відповідача в судових засіданнях 10.12.2015р., 11.01.2016р. проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов, вважав доводи позивача безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. 2-відповідачем також заявлено про пропуск прокурором строку позовної давності на звернення з даним позовом до суду, у зв'язку з чим просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши представників сторін, які були присутні в судових засіданнях по даній справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

24.12.2008 Харківською міською радою прийняте рішення №350/08 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування".

Пунктом 60.3 додатку 1 до вказаного рішення Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Легенда" надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :13:009:0028), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 1, 2712 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Героїв Праці (в районі зупинки трамваю "Зона відпочинку"). Будівництво виконати до 31.12.2011.

На підставі вказаного рішення Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Легенда" видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №492652 від19.06.2009.

У ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території району, Прокуратурою Київського району міста Харкова встановлено, що рішення "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 24.12.2008 №350/08 прийнято Харківською міськрадою всупереч вимогам діючого на тай час законодавства, оскільки: кооператив створено не при Виконавчому комітеті Харківської міської ради і список його членів Виконавчим комітетом не затверджено; члени кооперативу на момент прийняття спірного рішення не потребували поліпшення житлових умов, адже не перебували на обліку громадян, що потребують відповідних поліпшень; кількість членів кооперативу була менше, ніж мінімально можлива їх кількість, визначена Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186; один з трьох членів кооперативу був у віці понад 30 років; за організаційною формою цей кооператив є обслуговуючим, відтак, метою його діяльності не може бути будівництво житлових будівель. За таких обставин, безоплатне надання у власність земельної ділянки обслуговуючому кооперативу для житлового будівництва є незаконним.

Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Наведеною нормою передбачена можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні обєднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Створення та діяльність житлово-будівельних кооперативів регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України Про кооперацію, а також чинними на даний час Житловим кодексом Української РСР та прийнятим на його основі Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, що затверджений постановою ОСОБА_3 Міністрів Української РСР від 30.04.1985 зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про кооперацію законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації.

Закон України Про кооперацію містить загальні вимоги до створення та діяльності різних видів та типів кооперативів. Разом з тим створення та діяльність безпосередньо житлово-будівельних кооперативів як одного з видів обслуговуючих кооперативів регулюється нормами глави 5 Житлового кодексу УРСР та прийнятого на виконання ст.137 цього Кодексу Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Житловий кодекс УРСР є чинним і його дію може бути припинено виключно Верховною ОСОБА_3 України як єдиним органом законодавчої влади. Житловий кодекс УРСР не визнавався нечинним ні Законом України Про кооперацію, ні іншим законодавчим актом, а відтак його норми є обовязковими до виконання всіма юридичними та фізичними особами, органами влади та посадовими особами. Більш того, окремі норми глави 5 Житлового кодексу УРСР уточнялися Законом України від 29.06.2010 № 2367-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державного регулювання у сфері будівництва житла.

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Статус житлово-будівельного кооперативу закріплено в Житловому кодексі Української РСР, порядок його створення, організації, порядок вступу до кооперативу, хто може бути членом кооперативу, статтями 133 та 137 якого встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється, зокрема, цим Кодексом та Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку. Громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу (частини 5, 6 статті 137 Житлового кодексу).

Пунктом 1 розділу 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до п. 3.1 статуту ОК "ЖБК "Легенда" метою створення кооперативу є забезпечення житлом (будівництва житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями (господарськими будівлями та спорудави) за власні кошти кооперативу або з залученням банківських кредитів чи/або позик, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Згідно з положеннями статуту ОК "ЖБК "Легенда" метою створення та основними завданнями, а також з урахуванням ч.2 ст.6 Закону України "Про кооперацію", за напрямом своєї діяльності ОК "ЖБК "Легенда" відповідає поняттю "житлово-будівельний кооператив".

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 134 Житлового кодексу Української РСР на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов.

Порядок обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджуються ОСОБА_3 Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

ОСОБА_3 Міністрів Української РСР і Української ОСОБА_4 професійних спілок від 05.06.1985 № 228 затверджено Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до пункту 2 Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, кооперативний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_4 народних депутатів.

Частиною 5 статті 7 Закону України Про кооперацію встановлено, що чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу при будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Згідно пункту 16 частини 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, житлово-будівельний кооператив має право одержати в установленому порядку в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва жилого будинку (будинків) та надвірних будівель.

Із п.1.5 Статуту ОК "ЖБК "Легенда" вбачається, що на момент прийняття рішення про створення кооперативу його членами (засновниками) були три громадянина, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Матеріали справи не містять доказів того, що вказані особи перебували або перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

Суд звертає увагу на те, що членами кооперативу є лише три особи, а земельна ділянка відведена для розробки проекту будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови площею 1,2712 га, що свідчить про недотримання принципів рівності у земельних відносинах.

Таким чином, ОК "ЖБК "Легенда" було створено з порушеннями ч.1 ст.134 Житлового кодексу Української РСР, п.3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, адже його засновниками були лише три громадянина, які не перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов в даному населеному пункті.

Наведені обставини свідчать, що ОК "ЖБК "Легенда" не було створено як житлово-будівельний кооператив в розумінні Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, що свідчить про відсутність у нього правових підстав на безоплатне отримання у власність спірної земельної ділянки в порядку, визначеному ст.41 Земельного кодексу України.

Суд дійшов висновку про те, що при прийняті оскаржуваного рішення Харківською міською радою не було дотримано підстав набуття земельних ділянок житлово-будівельними кооперативами, визначених ст.41 Земельного кодексу України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Одночасно суд зазначає, що відповідачами у справі зроблено заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В п. 1.1. ОСОБА_3 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність, яка згідно ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

Таким чином, до спірних взаємовідносин за позовом прокурора встановлюється загальна позовна давність в три роки.

Відповідно до п. 4.1. ОСОБА_3 Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 ст. 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу пленарного засідання, на якому було прийнято спірне рішення, був присутній прокурор м. Харкова ОСОБА_8

У ОСОБА_3 Судової палати у цивільних господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014р. № 6-152и зазначено, що за змістом норми частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Таким чином, обізнаність прокурора з оскаржуваним рішенням є доведеною з дати ухвалення рішення 24.12.2008р.

У зв'язку із обізнаністю з 24.12.2008р. прокурора м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, згідно із ОСОБА_3 Верховного Суду України від 29.10.2014р. № 6-152цс14, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній по 15.07.2015р.).

Отже, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 24.12.2008р., починається саме з дати прийняття такого рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні, та у відповідності до ст. 257 ЦК України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 24.12.2011р.

Позов про скасування спірного рішення було подано виконуючим обов'язки прокурора міста Харкова до господарського суду лише 21.04.2015р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Наказами Генеральної прокуратури України від 12.04.2011, № Згн "Про організацію правозахисної діяльності органів прокуратури України" (п.10) та від 07.11.2012р. № 3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів" (п. 3.1.) на органи прокуратури покладені обов'язки перевіряти законність правових актів Кабінету міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, не тільки в межах перевірки певних актів органів місцевого самоврядування а й встановлені певні строки для здійснення прокурорського нагляду, тобто щомісяця.

Отже прокурор, зобов'язаний був здійснити наглядові функції з приводу перевірки законності оскаржуваного рішення Харківської міської ради протягом місяця з дня його прийняття, у зв'язку з чим суд не приймає посилання прокурора на те, що безпосередні дані, що свідчили про виявлені порушення, були отримані лише в 2015р., суд враховує, що прокурор мав можливість та був зобов'язаний виявити такі порушення в строки, визначені чинним законодавством.

Таким чином, прокурором не була реалізована об'єктивна можливість знати про підстави прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради у місячний строк з моменту його ухвалення, шляхом здійснення заходів прокурорського нагляду, яка між тим збігається із обов'язками прокурора згідно із п. 7 ст. 15 Закону України "Про прокуратуру".

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У своїй постанові № 3-23гс14 від 27.05.2014р. Верховний Суд України дійшов висновку, що перебування прокурора під час пленарного засідання міської ради, на якому було прийняте оскаржуване рішення, є початком перебігу строку позовної давності, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК, норми якої також розповсюджуються і на звернення прокурора до суду. Та початок перебігу строку позовної давності починає свій перебіг не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати, коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення.

Тому нездійснення прокурором своїх цивільних прав, як уповноваженого державного органу у визначений законом строк, а відтак і звернення до суду після спливу строків позовної давності, є підставою для їх застосування згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки прокурор в даному випадку, як уповноважений державою на її захист орган, має рівні з іншими цивільні права.

Враховуючи, що судом встановлений факт обґрунтованості позовних вимог, а також встановлений факт пропущення позивачем строку на звернення з даним позовом до суду, суд вважає клопотання відповідачів про застосування до заявлених вимог строку позовної давності обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, відповідно до чого суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32-34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 26.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_9