ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р.Справа № 916/2688/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Гладишевої Т.Я., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № 01/11-1315 від 31.12.2015р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення господарського суду Одеської області від 30.10.2015р.

по справі № 916/2688/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Комунального підприємства Теплопостачання міста ОСОБА_1

про стягнення 104 470 553,28 грн.

Встановила:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплопостачання міста ОСОБА_1", в якій просило стягнути з останнього суму заборгованості в розмірі 104 470 553,28грн., з яких: 39 378 303,56 грн. основного боргу, 42 324 330,34 грн. інфляційних, 2 706 759,89 грн. 3% річних та 20 061 159,49 грн. пені.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем 04.02.2014р. договору № 1936/14-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу, надання відповідачу протягом 2014 року природного газу у обсязі 176 363,657тис.куб.м. на загальну суму 230 895 299,76 грн., здійснення оплати отриманого газу відповідачем частково, наявність боргу у розмірі 39 378 303,56 грн., нарахування пені відповідно до п.7.2 договору та 3% річних і інфляційних відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України.

Відповідачем був поданий до господарського суду Одеської області відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позовних вимог частково заперечував, просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій на 70% та закрити провадження у справі в частині 13 805 718,70 грн. оплачених в період з 10.06.2015р. по 05.08.2015р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.10.2015р. (суддя Волков Р.В.) позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задоволено частково; стягнуто з КП "Теплопостачання міста ОСОБА_1" на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» 100 77 215,33 грн. основного боргу, 39 856 909,23 грн. інфляційних, 2 687 782,19 грн. 3% річних, 5 980 000,00 грн. пені, 61 490,54 грн. витрат зі сплати судового збору. Провадження в частині стягнення 29 301 088,23 грн. основного боргу припинено відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального Кодексу України. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення сум мотивоване неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу, укладеного між сторонами, в частині строків оплати отриманого природного газу. Встановивши той факт, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено позивачем з урахуванням дня, в який відбулася часткова оплата, суд першої інстанції припинив провадження в частині стягнення основного боргу у сумі 29 301 088,23 грн. на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального Кодексу України та частково задовольнив позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних посилаючись на помилковість розрахунку зробленого позивачем. Також, суд першої інстанції встановив помилку в розрахунку інфляційних, у звязку з чим задовольнив вимогу частково.

Крім того, місцевий господарський суд зменшив нараховану позивачем пеню керуючись приписами п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позивних вимог щодо стягнення пені у сумі 14 081 159,49 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано приписи ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України та ст.ст.551,549 ЦК України, оскільки у відповідача відсутні виняткові обставини, суд не мав права зменшувати розмір нарахованої пені на 70,19 %.

Апелянт звертає увагу на те, що Вищий господарський суд України, щонайменше у 10 постановах дійшов до висновку, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 ГК України та п.3 ст. 83 ГПК України та підставою для зменшення пені.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представник позивача у судове засідання не зявився, не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та повноважного представника не направив.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки повноважного представника позивача суду не відомі.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова колегія дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2014р. між сторонами був підписаний договір № 1936/14-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Кількість природного газу, який підлягав передачі, сторони визначили у п.2.1 договору.

Згідно п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору, обсягі газу, що планується передати можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхілення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% від узгодженого сторонами п. 2.1 договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Відповідно до умов п. 3.1 договору Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

За умовами п.3.4 Договору не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1. Договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ.

У відповідності до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1091, 00грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн.

Згідно умов викладених у розділі 6 договору сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків, згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 -го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у частинах 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору, позивач протягом січня-грудня 2014 року передав відповідачу природного газу у обсязі 176 363,657 тис.куб.м. на загальну суму 230 895 299,76 грн., що підтверджується наданими до справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.04.2014р., 31.10.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р.

В порушення умов договору, відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені строки, у звязку з чим позивачем заявлено до стягнення 39 378 303,56 грн. основного боргу. Разом з цим, за період з моменту підготовки позовної заяви та до 28.10.2015р. відповідачем здійснювалась часткова оплата заборгованості, внаслідок чого станом на 30.09.201 р. заборгованість зменшилась до 12 713 813.28 грн., що знайшло своє підтвердження у акті звірки між сторонами, а станом на 28.10.2015р. скоротилась до 100 77 215,33 грн. згідно з наданою відповідачем розшифровкою руху коштів.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження по справі в частині стягнення частини основного боргу, яка була сплачена відповідачем, а саме 29 301 088, 23грн., підлягає припиненню відповідно до вимог п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального Кодексу України внаслідок відсутності предмету спору.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

У звязку з тим, що в порушення п. 6.1 Договору відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені строки, у звязку з чим згідно з п.7.2 Договору позивачем здійснено нарахування штрафних та фінансових санкцій на підставі пункту 7.2 Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина 6 ст.231 Господарського Кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано пеню у сумі 20 061 159,49 грн. Зазначена сума, на думку позивача, на підставі умов договору підлягає стягненню, однак місцевий господарський суд зменшив їх розмір на 70% та стягнув з відповідача пеню у сумі 5 980 000,00 грн.

Зазначена обставина оскаржується позивачем в апеляційному порядку.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (пункт 3.17.4 постанови пленум Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18).

З вищенаведених правових норм вбачається, що вирішення питання про зменшення штрафних санкцій законодавством віддано на розсуд суду, який досліджує та об'єктивно оцінює докази у справі, та при прийнятті рішення керується, в тому числі, власним переконанням, заснованим на суті правових норм та оцінці доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний випадок є винятковим з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення додержання дисципліни газопостачання та поліпшення розрахунків за використаний природний газ" від 15.04.1999р. № 594, з подальшими змінами та доповненнями, запроваджено для комунальних підприємств теплоенергетики, водопостачання і водовідведення, міського електротранспорту схеми розрахунків, у яких передбачено, що кошти, які надходять на рахунки теплопостачальних підприємств за теплоносії, підприємств водопостачання і водовідведення, міського електротранспорту за надані послуги, розподіляються у відсотковому відношенні вартості спожитого природного газу та електроенергії до вартості виробленої теплоенергії та наданих послуг з водопостачання і водовідведення та міського електротранспорту та спрямовуються на розподільчі рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" і енергопостачальних компаній.

Комунальне підприємство Теплопостачання міста ОСОБА_1 являється комунальним підприємством, засновником якого є Одеська міська рада, а отже майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси.

Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою та електричною енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу (п. 2.1.1 Статуту підприємства). Комунальне підприємство Теплопостачання міста ОСОБА_1 являється соціально ваговим субєктом господарювання, оскільки надає послуги теплопостачання та гарячого водопостачання 95 % споживачів м. Одеси різних категорій.

Відповідач знаходиться у тяжкому фінансовому стані, що є прямим наслідком накоплення збитків минулих років підприємств комунальної теплоенергетики за рахунок різниці у тарифах на теплову енергію. Як випливає із Довідки про фінансовий стан станом на 01.08.2015р. дебіторська заборгованість споживачів перед КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» складала 229,6 млн. грн.

Здійснивши оцінку співвідношення сум основного боргу та пені на предмет їх розумності виходячи з принципів справедливості та добросовісності, враховуючи обставини, що населення та бюджетні установи є основним споживачем та причини виникнення заборгованості по договору, а також той факт, що відповідач є важливим підприємством, яке знаходиться у тяжкому фінансовому стані, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував приписи ст. 83 ГПК України.

Відповідно до частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також заявлено до стягнення 42 324 330,34 грн. інфляційних по зобовязаннях за січень-квітень та жовтень-грудень 2014 року включно.

Встановивши той факт, що позивач помилково нарахував відповідачу інфляційні по зобовязанням за січень, лютий та березень 2014 року, оскільки до розміру основного боргу кожен раз помилково присумовувались суми інфляційних витрат за попередній місяць, суд першої інстанції правомірно задовольнив інфляційні втрати у сумі 39 856 909,23 грн.

Також, апеляційний господарський суд приймає до уваги розрахунок 3 % річних зроблений судом першої інстанції як обґрунтований та такий, що здійснений згідно з вимогами діючого законодавства. Таким чином, за вказаним розрахунком з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 2 687 782,19 грн.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

На підставі вищевикладеного, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав правильну юридичну оцінку правовідносинам сторін у звязку з чим підстав для скасування або зміни рішення господарського суду Одеської області та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 85,99,101, 103 п.1, 105 ГПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 30.10.2015р. по справі № 916/2688/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 25.01.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя Н.В. Ліпчанська