РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/30322/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

до Приватного акціонерного товариства «Теодосія»

про стягнення 16 780,40 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Саранюк В.М.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передано позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства «Теодосія» про стягнення 15 095,06 грн. інфляційних втрат, 1 163,35 грн. трьох відсотків річних та 521,99 грн. пені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 13-274-РО на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р.

Ухвалою суду від 02.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/30322/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.01.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи та пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.2016 р. надав суду оригінали документів, доданих до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні; надав суду усні пояснення по суті спору; надав додаткові письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 20.01.2016 р. не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 20.01.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Господарським судом міста Києва було розглянуто справу № 910/21106/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства «Теодосія» про стягнення 20 51,63 грн., у в'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 13-274-РО від 04.01.2013 р.

Зазначеним судовим рішенням були встановлені наступні факти.

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Приватним акціонерним товариством «Теодосія» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13-274-РО від 04.01.2013 р., відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 р. природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 1.2. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним установам (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу (далі - споживачам покупця).

Відповідно до п. 2.1. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., продавець передає покупцю у 2013 р. газ в обсязі до 98,000 тис.куб.м (дев'яносто вісім тисяч кубічних метрів), у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м):

МісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсяг
Січень20,000Квітень8,000Липень0,700Жовтень1,500
Лютий20,000Травень0,700Серпень0,700Листопад10,000
Березень15,000Червень0,700Вересень0,700Грудень20,000
І кв55,000ІІ кв9,400ІІІ кв2,100IV кв31,500

Пунктами 2.1.1. та 2.1.2. вищевказаного договору визначено, що обсяги газу, що планується передати за договором (надалі - планований обсяг), можуть змінюватися сторонами протягом місяця в установленому порядку; допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі ± 5 % від узгодженого сторонами, згідно з п. 2.1. договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Згідно з пунктами 2.2. та 2.3. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., добовий розподіл планового обсягу продажу газу здійснення рівномірно, виходячи з середньодобового обсягу передачі газу (надалі - середньодобовий обсяг передачі); середньодобовий обсяг передачі газу визначається шляхом ділення планового обсягу продажу газу на кількість днів у відповідному місяці; за розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр (куб.м.), приведений до стандартних умов: (t)=20 °С, тиск газу (Р)=760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа).

Відповідно до п. 2.4. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., якість газу, який передається продавцем покупцю в пунктах приймання-передачі, зазначених у п. 3.1. цього договору повинен відповідати вимогам ГОСТ 5542-87 «Гази природні горючі для промислового та комунально-побутового призначення. Технічні умови».

Пунктом 3.1. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р. передбачено, що продавець передає покупцю у загальному потоці:

- у разі передачі газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу (далі - ПСГ) у газотранспортну систему;

- у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.2. вказаного договору, приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодобового не більше як ± 5,0 (п'ять) відсотків.

При необхідності відступу від середньодобової норми продавцем і покупцем установлюється нерівномірна подача газу за взаємно узгодженими графіками.

Згідно з п. 3.3. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р. передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У пункті 3.5. вказаного договору зазначено, що корегування планованих обсягів газу оформляється покупцем у вигляді заявки.

Розділом 4 договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р. визначено порядок обліку газу.

Згідно з п. 5.1. даного договору, ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюються НКРЕ.

Відповідно до п. 5.3. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., у разі зміни НКРЕ ціни на природний газ вона є обов'язковою для сторін за договором з моменту введення їх в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору.

Згідно з п. 5.4. вищевказаного договору, загальна сума вартості природного газу за договором становить - 122 173,88 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього з ПДВ - 146 608,66 грн.

У відповідності до п. 6.1. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Згідно з п. 6.2. вказаного договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ.

За наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Пунктами 6.3. та 6.4. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р. передбачено, що при невиконанні покупцем вимог, передбачених пунктом 6.1 договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ за договором; сторони погоджуються, що покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. У всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обов'язковими.

У п. 6.5. вказаного договору зазначено, що сторони погоджуються, що сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості покупця перед продавцем за минулі періоди за договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

Пунктом 6.6. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р. визначено, що звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дня винесення вимоги однією із сторін.

У відповідності до п. 7.1. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором.

Пунктом 7.2. вказаного договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до п. 9.2. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Згідно з п. 11 договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

31 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було підписану додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої сторони дійшли взаємної згоди припинити постачання природного газу по договору № 13-274-РО на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. з 01 червня 2013 року.

Позивач пояснив суду, що на виконання вищезазначених умов договору, ним було поставлено покупцеві протягом січня 2013 року - травня 2013 року природний газ на загальну суму 56 732,99 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2013 р. на суму 23 990,34 грн., від 28.02.2013 р. на суму 13 300,24 грн., від 31.05.2013 р. на суму 14 316,83 грн., від 31.05.2013 р. на суму 4 990,03 грн., від 31.05.2013 р. на суму 135,55 грн., підписаними та засвідченими печатками сторін (належним чином засвідчені копії зазначених актів додано до матеріалів справи).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань Приватним акціонерним товариством «Теодосія» за договором № 13-274-РО на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р., рішенням Господарського суду м. Києва № 910/21106/13 від 03.12.2013 р. було стягнено на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 19 442,41 грн. боргу, 255,18 грн. три проценти річних з простроченої суми, 1 239,72 грн. пені, 1 719, 32 грн. витрат по оплаті судового збору.

На виконання рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2013 р. у справі № 910/21106/13 було видано наказ від 17.12.2013 р. (дійсний для пред'явлення до виконання до 17.12.2014 р.).

З наданих позивачем (стягувачем) суду документів вбачається, що на час звернення до суду з даним позовом рішення Господарського суду м. Києва № 910/21106/13 від 03.12.2013 р. не виконане відповідачем (боржником), у зв'язку з чим за період з 15.08.2013 р. до 12.08.2015 р. відповідач (боржник) зобов'язаний сплатити на користь позивача (стягувача) пеню, збільшення суми боргу на суму інфляційного нарахування та суму трьох процентів річних від простроченої суми основного боргу.

У відповідності до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За таких обставин, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Теодосія» про стягнення 15 095,06 грн. інфляційних втрат, 1 163,35 грн. трьох відсотків річних та 521,99 грн. пені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 13-274-РО на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2. вказаного договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до п. 9.2. договору № 13-274-РО від 04.01.2013 р., строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи наведене, оскільки рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/21106/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства «Теодосія» про стягнення 20 51,63 грн., у в'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 13-274-РО від 04.01.2013 р., станом на день розгляду справи № 910/30322/15 є невиконаним, то за розрахунком АТ «НАК «Нафтогаз України», перевіреним судом, підлягають стягненню з ПрАТ «Теодосія» за період з 15.08.2013 р. до 12.08.2015 р. 15 095,06 грн. інфляційних втрат, 1 163,35 грн. трьох відсотків річних та 521,99 грн. пені.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень, належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві суду не надав, розмір позовних вимог не оспорив.

Таким чином, позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства «Теодосія» підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Теодосія» (02068, м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 1; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 15 095 (п'ятнадцять тисяч дев'яносто п'ять) грн. 06 коп. інфляційних втрат, 1 163 (одна тисяча сто шістдесят три) грн. 35 коп. трьох відсотків річних, 521 (п'ятсот двадцять одну) грн. 99 коп. пені та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 25.01.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина