ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016р. Справа№ 914/3794/15

Суддя О.Запотічняк при секретарі М.Зубрицькій розглянула справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Іскра, м.Львів,

до відповідача: Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю Астра, м.Львів,

про: стягнення 382 648,21 грн.

За участю представників:

Від позивача : ОСОБА_1 представник;

Від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 представники;

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Іскра звернулося в Господарський суд Львівської області до відповідача: Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю Астра про: стягнення 382 648,21 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він на виконання умов договору купівлі-продажу від 05.10.2011р. №05/10-11 передав відповідачу товар на загальну суму 4 471 371,35 грн. Відповідач отриманий товар оплатив частково у звязку із чим, станом на дату подання позову до суду за ним числиться заборгованість в сумі 189783,24 грн.

За неналежне виконання договірних зобовязань, відповідачу нараховано 150 001,08 грн. інфляційних втрат та 42 863,89 грн. 3% річних.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 04.11.2015 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 24.11.2015року.

В судовому засіданні 24.11.2015р. розгляд справи відкладався на 08.12.2015р. у звязку з неявкою представника відповідача.

В судове засідання 08.12.2015р. зявився представник відповідача, подав відзив на позов. Представник вважає, що грошове зобовязання відповідача перед позивачем по договору №05/10-11від 05.10.2011р. повністю припинилось шляхом зарахування зустрічних вимог на суму основного боргу 189 783,24 грн. Зокрема представник відповідача пояснив, що 12.11.2015 р. відповідач звернувся до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.11.2015 р. на загальну суму 211 900,79 грн.

Предметом зарахування стали такі зустрічні однорідні вимоги сторін:

Заборгованість СП ТзОВ «Астра» перед ПАТ «Іскра» по договору купівлі продажу товару №01/07-11 від 01.07.2011 р. в розмірі 22117,55 грн., а також по договору №05/10-11 від 05.10.2011 р. - в розмірі 189 783,24 грн., що є предметом стягнення у даній справі.

Частково заборгованість ПАТ «Іскра» перед СП ТзОВ «Астра», що виникла у зв'язку з розірванням Договору 02/11 про надання транспортних послуг під час перевезень вантажів у міжміському та міжнародному автомобільному сполученні від 02.11.2011 р., в сумі 215 000,00 грн., яка була підтверджена сторонами в акті звірки взаєморозрахунків від 30.09.2013 р. (Так кошти в сумі 450 000,00 грн. були сплачені СП ТзОВ «Астра» в якості авансу по цьому договору та підлягали поверненню у зв'язку із його розірванням та на підставі листа №1312 від 13.12.2011 р. і частково були повернуті, однак не в повному обсязі, внаслідок чого до моменту зарахування залишалась заборгованість в сумі 215 000,00 грн.)

Позивач не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, причин неявки не повідомив.

Розгляд справи було відкладено на 15.12.2015р.

В судове засідання 15.12.2015р. зявились представники сторін, надали пояснення по суті спору.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити. По суті позову зазначив, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу товару №05/10-11 від 05.10.2011р. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4 471 371,35 грн. Відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, оплату за товар здійснював з порушенням встановлених строків та не в повному обсязі. Станом на дату звернення до суду з позовом у відповідача існує заборгованість за договором в сумі 189 783,24 грн. Просив суд стягнути з відповідача 189 783,24 грн основного боргу, 150 001,08 грн. інфляційних втрат та 42 863,89 грн 3% річних.

Представник відповідача вважає, що грошове зобовязання відповідача перед позивачем по договору №05/10-11 від 05.10.2011р. повністю припинилось шляхом зарахування зустрічних вимог на суму основного боргу 189 783,24 грн. 12.11.2015р. відповідач звернувся до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.11.2015р. на загальну суму 211 900,79 грн.

Також, позивач подав клопотання про продовження строку розгляду справи для надання додаткових доказів.

Ухвалою від 15.12.2015р. суд продовжив строк розгляду справи на 15 днів з 04.01.2016р. В судовому засіданні було оголошено перерву до 12.01.2016р. для надання відповідачу можливості подати докази проведення зарахування зустрічних позовних вимог, докази направлення позивачу заяви про зарахування зустрічних позовних вимог, докази, що на момент направлення позивачу заяви заборгованість існувала, а також зобовязати сторін провести звірку розрахунків.

28.12.2015р. позивач подав через канцелярію суду клопотання в якому просив суд вийти за межі позовних вимог та визнати недійсною заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.11.2015р. та за наявності підстав застосувати позовну давність до вимог про повернення безпідставно набутих коштів (авансу за договром №02/11 від 02.11.2011р.)

Позивач вважає, що лист від 13.12.2011р. №1312 за своїм змістом не є листом про розірвання договору а лише листом про повернення коштів у звязку із його розірванням, а відтак договір №02/11 від 02.11.2011р. є чинним, тому у відповідача відсутні підстави вимагати повернення авансу в сумі 215 000,00 грн.

В той же час позивач вважає, що у випадку, якщо лист від 13.12.2011р. №1312 є вимогою про розірвання договору №02/11 від 02.11.2011р., то договір вважається розірваним з 13.01.2012р. і саме з цієї дати у позивача виник обовязок повернути аванс. Останнім днем строку позовної давності за вимогою відповідача до позивача про повернення 215 000,00 грн. авансу є 08.08.2015р. Відповідно до ст. 602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог зокрема у разі спливу позовної давності.

В судовому засіданні 12.01.2016р. оголошувалась перерва до 13.01.2016р. для надання сторонам можливості подати додаткові докази по справі.

В судове засідання 13.01.2016р. зявилися представники сторін. Представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

В судовому засіданні 13.01.2016р. оголошувалась перерва до 18.01.2016р. для надання відповідачу можливості подати докази перерахування позивачу коштів в сумі 450 000,00 грн. по договору № 02/11 про надання транспортних послуг.

В судове засідання 18.01.2016р. зявились представники сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задоволити.

Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що грошове зобовязання відповідача перед позивачем по договору №05/10-11 від 05.10.2011р. в сумі 189 783,24 грн. повністю припинилось шляхом зарахування зустрічних вимог а в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, позивачем пропущено строк позовної давності.

Також представник відповідача надав суду платіжні доручення та банківську виписку в підтвердження того, що ним було перераховано позивачу в якості авансового платежу кошти в сумі 450 000,00 грн. по договору № 02/11 про надання транспортних послуг.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

05.10.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Іскра» (продавець) та Спільним українсько-польським підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Астра» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №05/10-11 за умовами якого продавець зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити товари згідно найменувань, за цінами, що зазначаються в специфікаціях, що оформляються як додатками до договору та є невідємними частинами договору. Найменування і кількість товарів, що поставляється, та терміни поставок визначаються товарними накладними покупця.

Відповідно до п.п 8.1 договору, його було укладено строком до 30.09.2012р.

Згідно із п.п. 3.1-3.2 договору, сторони погодили, що передача товару здійснюється за адресою: м.Львів, вул.Вулецька,14. Приймання товару за кількістю здійснюється згідно накладних та згідно інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю».

Згідно Розділу 4 договору, терміни поставки товарів зазначаються в товарних накладних покупця. Перехід права власності та ризиків на товари відбувається в момент передачі товарів. Моментом передачі товарів вважається підписання покупцем накладних про отримання товарів.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Позивач належним чином виконував взяті на себе договірні зобовязання. В період дії договору, з жовтня 2011 року по травень 2012р. позивач передав відповідачу товар на загальну суму 4 471 371,35 грн., що підтверджується розхідними накладними долученими до справи.

Відповідно до п.п 5.1 договору, розрахунок за товари здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця протягом 90 банківських днів з моменту доставки товару за адресою: м.Львів, вул. Вулецька,14.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач частину отриманого товару повернув позивачу згідно видаткових накладних на суму 275072,40 грн.

Решту отриманого товару відповідач оплатив частково у звязку із чим в нього виникла заборгованість в сумі 189783,24 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2013р. (а.с. 23).

Дана сума заборгованості визнається відповідачем про що він зазначає у заяві про зарахування однорідних вимог.

Так відповідач вважає, що його грошове зобовязання перед позивачем по договору №05/10-11 від 05.10.2011р. в частині основного боргу в сумі 189 783,24 грн. повністю припинилось шляхом зарахування зустрічних вимог

Відповідач стверджує, що 12.11.2015 р. він звернувся до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.11.2015 р. на загальну суму 211 900,79 грн.

Предметом зарахування стали такі зустрічні однорідні вимоги сторін:

Заборгованість СП ТзОВ «Астра» перед ПАТ «Іскра» по договору купівлі продажу товару №01/07-11 від 01.07.2011 р. в розмірі 22117,55 грн., а також по договору №05/10-11 від 05.10.2011 р. - в розмірі 189 783,24 грн., що є предметом стягнення у даній справі.

Часткова заборгованість ПАТ «Іскра» перед СП ТзОВ «Астра», що виникла у зв'язку з розірванням Договору 02/11 про надання транспортних послуг під час перевезень вантажів у міжміському та міжнародному автомобільному сполученні від 02.11.2011 р., в сумі 215 000,00 грн., яка була підтверджена сторонами в акті звірки взаєморозрахунків від 30.09.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2011р. між СП ООО «Астра» (замовник) та ПАТ «Іскра» (виконавець) було укладено договір №02/11 про надання транспортних послуг під час перевезень вантажів у міжміському та міжнародному автомобільному сполученні.

Відповідно до п.1.2 договору у межах даного договору виконавець взяв на себе зобовязання доставити ввірений йому замовником вантаж до пункту призначення та передати його особі уповноваженій на отримання вантажу, а замовник зобовязався сплачувати встановлену за перевезення плату.

Відповідно до п. 1.3 договору, загальна вартість договору становить 450 000,00 грн.

Згідно п.5.4 договору сторони погодили можливість здійснення замовником авансування вартості робіт передбачених цим договором.

В силу даних положень, СП ТзОВ «Астра» перерахувало ПАТ «Іскра» кошти в сумі 450 000,00 грн., що підтверджується:

- платіжним дорученням від 16.11.2011р. №3022 на суму 37 000,00 грн.;

- платіжним дорученням від 16.11.2011р. №3023 на суму 113 000,00 грн.;

- платіжним дорученням від 17.11.2011р. №3025 на суму 100 000,00 грн.;

- банківською випискою за 16.11.2001р. на суму 200 000,00 грн.

13.12.2011р. СП ТзОВ «Астра» скерувало ПАТ «Іскра» листа №1312 з проханням повернути кошти в сумі 450 000,00 грн. у звязку із розірванням договору від 02.11.2011р. №02/11.

Відповідно до п. 9.2 договору №02/11, розірвання договору можливе за ініціативою однією зі сторін за умови попереднього письмового повідомлення про це іншої сторони за 30 днів та виконання всіх прийнятих раніше зобовязань в рамках даного договору.

За таких умов, договір №02/11 вважається розірваним з 13.01.2012 року а відтак саме з цієї дати у ПАТ «Іскра» виник обовязок повернення авансу.

Як стверджує відповідача та підтверджує позивача, частину авансу в сумі 235 000,00 грн. ПАТ «Іскра» було повернуто в добровільному порядку після отримання згаданого листа. Решта коштів в сумі 215 000,00 грн. позивачем повернуті не були.

Відповідно до ст.601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ч.3 ст.203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, за правовою природою припинення зобовязання зарахування зустрічних вимог це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін.

В той же час, відповідно до п.4 ч.1 ст. 602 ЦК України та ч.5 ст. 203 ГК України, не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув.

Позивач просить суд застосувати позовну давність до вимог відповідача про повернення безпідставно набутих коштів (авансу за договром №02/11 від 02.11.2011р.) та не проводити зарахування зустрічних вимог. Зокрема позивач вважає, що якщо договір №02/11 є розірваним з 13.01.2012р., а останній платіж сапрямовний на повернення авансу було здійснено 07.08.2012р., останнім днем строку позовної давності за вимогою відповідача до позивача про повернення 215 000,00 грн. безпідставно набутих коштів є 08.08.2015р. В той же час, заява про зарахування зустрічних вимог направлена позивачу 12.11.2015р.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що строк позовної давності за вимогами відповідача до позивача щодо повернення частини авансового платежу в сумі 215 000,00 грн. не сплив з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як зазначає Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 29.05.2013р. №10, правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків за договором №02/11 від 02.11.2011р. підписаний представниками позивача та відповідача і скріплений печатками з якого вбачається, що станом на 30.09.2013р. заборгованість ПАТ «Іскра» перед СП ТзОВ «Астра» становить 215 000,00 грн.

Таким чином строк позовної давності за вимогою відповідача до позивача про повернення 215 000,00 грн. безпідставно набутих коштів було перервано 30.09.2013р. а відтак він розпочався заново та закінчується 30.09.2016р.

Оскільки заява відповідача про зарахування зустрічних вимог датована 11.11.2015р., відповідачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог про повернення 215 000,00 грн.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору №05/10-11 від 05.10.2011р. в сумі 189 783,24 грн. до задоволення не підлягають, оскільки дане зобовязання відповідача повністю припинилось шляхом зарахування зустрічних вимог.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За неналежне виконання договірних зобовязань по договору №05/10-11,позивач нарахував відповідачу 150 001,08 грн. інфляційних втрат та 42 863,89 грн. 3% річних.

Відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних та відмовити в їх стягненні.

Як вбачається з долученого позивачем до справи розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, їх нарахування здійснено позивачем за період 01.03.2012р. по 30.09.2015р.

Відповідно до п.3.4 та 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснено позивачем на суму заборгованості, яка в сукупності становить 189 783,24 грн. та була заявлена в даному спорі як основна заборгованість.

Як вбачається розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, остання поставка товару була здійснена позивачем 03.05.2012р. а термін оплати по даній поставці настав 06.09.2012р. Таким чином, 3-х річний строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості сплив 06.09.2015р.

В той же час позовна заява про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 189 783,24 грн. 150 001,08 грн. інфляційних втрат та 42 863,89 грн. 3% річних подана позивачем до суду 03.11.2015р.

Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з положеннями п.4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків за договором №05/10-11 від 05.10.2011р. підписаний представниками позивача та відповідача і скріплений печатками, з якого вбачається, що станом на 30.06.2013р. заборгованість СП ТзОВ «Астра» перед ПАТ «Іскра» становить 189783,24 грн.

Таким чином строк позовної давності за вимогою позивача до відповідача про стягнення основної заборгованості в сумі 189783,24грн. було перервано 30.06.2013р. а відтак він розпочався заново та закінчується 30.06.2016р.

Отже, при поданні позову до суду позивачем було пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення 150 001,08 грн. інфляційних втрат та 42 863,89 грн. 3% річних.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір між сторонами існував, відповідач звернувся з листом про зарахування зустрічних однорідних вимог після звернення позивача з позовом, тому судовий збір суд покладає на відповідача з вини якого виник спір.

Судовий збір підлягає до стягнення з відповідача пропорційно розміру зарахованих зустрічних однорідних вимог в сумі 2846,75 грн.

Керуючись ст.ст.28, 33, 43, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Іскра до відповідача: Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю Астра про: стягнення 382 648,21 грн. відмовити.

2. Стягнути з Спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю Астра(79040, м.Львів, вул.Збиральна 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Іскра (79066, м.Львів, вул. Вулецька, 14 ) - 2846,75 грн. судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.01.2016р.

Суддя Запотічняк О.Д.