ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Справа № 905/6788/13
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Грейц К.В., Бакуліної С.В., Поляк О.І. (доповідач),
розглянувшиу відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015
у справі № 905/6788/13 Господарського суду Запорізької області
за позовомПрокурора Новоазовського району Донецької області в інтересах держави в особі: 1. Павлопільської сільської ради, 2. Головного Управління Держземагенства у Донецькій області
доПублічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
пропро скасування державного акта на право постійного користування землею та припинення користування земельною ділянкою,
за зустрічним позовомПублічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
до відповідачів:1. Павлопільської сільської ради, 2. Головного Управління Держземагенства у Донецькій області
пропро визнання права Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, загальною площею 3555,5 га,
за участюПрокурора Новоазовського району Донецької області

у судовому засіданні взяли участь представники:

від прокуратури: прокурор відділу ГПУ Суходольський С.М.;

від позивача-1 (за первісним позовом): не з'явились;

від позивача-2 (за первісним позовом): не з'явились;

від відповідача (за первісним позовом): Сіріньок О.М.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.11.2013 у справі № 905/6788/13 (суддя Гриник М.М.) відмовлено у задоволені позовних вимог прокурора Новоазовського району Донецької області в інтересах держави в особі Павлопільської сільської ради та Головного Управління Держземагенства у Донецькій області до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про скасування державного акта на право постійного користування землею серія ДН № 00014 виданого Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча та зобов'язання ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" припинити користування земельною ділянкою площею 3 555,5 га розташованої на території Павлопільської сільської ради Новоазовського району Донецької області, яка була надана в постійне користування Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча та повернути її Павлопільській сільській раді та Головному управлінню Держземагенства у Донецькій області. Задоволено зустрічні позовні вимоги ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Павлопільської сільської ради та головного Управління Держземагенства у Донецькій області за участю прокурора про визнання права ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 3 555,5 га.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2014 у справі № 905/6788/13 (головуючий суддя - Будко Н.В., судді - М'ясищев А.М., Сгаоа Е.В.) рішення Господарського суду Донецької області від 25.11.2013 у справі № 905/6788/13 скасовано. Задоволено позовні вимоги прокурора Новоазовського району Донецької області в інтересах держави в особі: 1) Павлопільської сільської ради, 2) Головного управління Держземагентства у Донецькій області до ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча". Визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею серії ДН № 00014, виданий Маріупольському металургійному комбінату ім. Ілліча 23.11.1994. Зобов'язано ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" припинити користування земельною ділянкою площею 3 555,5 га, розташованою на території Павлопільської сільської ради Новоазовського району Донецької області, яка була надана в постійне користування Маріупольському металургійному комбінату ім. Ілліча, та повернути її Павлопільській сільській раді та Головному управлінню Держземагентства у Донецькій області. Відмовлено в повному обсязі у задоволенні зустрічного позову ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" до 1) Павлопільської сільської ради, 2) Головного управління Держземагентства у Донецькій області, за участю Прокурора Новоазовського району Донецької області, про визнання права ПАТ "ММК ім. Ілліча" на користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 3 555,5га, розташованою на території Павлопільської сільської ради Новоазовського району Донецької області.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2014 у справі № 905/6788/13 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2014 та рішення господарського суду Донецької області від 25.11.2013 у справі № 905/6788/13 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Донецької області в іншому складі суду.

Під час нового розгляду, рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 2014 у справі № 905/6788/13 (суддя Серкіз В.Г.) задоволено позовні вимоги прокурора Новоазовського району Донецької області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Павлопільська сільська рада та Головне управління Держземагенства у Донецькій області до ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча". Визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею серії ДН № 00014, виданий Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча 23.11.1994. Зобов'язано ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" припинити користування земельною ділянкою площею 3 555,5 га, розташованою на території Павлопільської сільської ради Новоазовського району Донецької області, яка була надана в постійне користування Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча, та повернути її Павлопільській сільській раді. Відмовлено в повному обсязі у задоволені зустрічного позову ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Павлопільської сільської ради та Головного управління Держземагенства у Донецькій області за участю Прокурора Новоазовського району Донецької області про визнання права ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 3 555,5 га, розташованої на території Павлопільської сільської ради Новоазовського району Донецької області.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015 у справі № 905/6788/13 (головуючий суддя - Склярук О.І., судді - Геза Т.Д., Кододова О.В.) скасовано рішення Господарського Запорізької області у справі № 905/6788/13 від 02.03.2015. Відмовлено у задоволенні позовних вимог прокурора Новоазовського району Донецької області в інтересах держави в особі Павлопільської сільської ради та Головного Управління Держземагенства у Донецькій області до ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про скасування державного акта на право постійного користування землею серія ДН № 00014 виданого Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча та зобов'язання ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат Ілліча" припинити користування земельною ділянкою площею 3 555,5 га, розташованої на території Павлопільської сільської ради Новоазовського району Донецької області, яка була надана в постійне користування Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча та повернути її Павлопільській сільській раді та Головному управлінню Держземагенства у Донецькій області. Задоволено позовні вимоги ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Павлопільської сільської ради та Головного Управління Держземагенства у Донецькій області за участю прокурора про визнання права ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на постійне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 3 555,5 га. Визнано за ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, загальною площею 3555,5 га, яка розташована, на території Павлопільської сільської ради Новоазовського району Донецької області та була надана в постійне користування Маріупольському металургійному комбінату ім. Ілліча.

Частково не погоджуючись із зазначеною постановою, Заступник прокурора Харківської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015 у справі № 905/6788/13 в частині відмови у задоволенні позовних Прокурора Новоазовського району Донецької області щодо зобов'язання ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" припинити користування земельною ділянкою, а також щодо задоволення зустрічного позову ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Прокурора Новоазовського району Донецької області у частині зобов'язання ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" припинити користування земельною ділянкою, а у задоволенні зустрічного позову ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" відмовити.

Касаційна скарга мотивована порушенням апеляційним господарським судом норм матеріального права, а саме: ст. 268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 23, 27 Земельного кодексу України (від 18.12.1990), ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні".

14.01.2016 відповідачем за первісним позовом до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу у якому Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" просить залишити в силі постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015 у справі № 905/6788/13, а касаційну скаргу без задоволення.

У призначене судове засідання з'явилися представники Генеральної прокуратури та відповідача за первісним позовом. Представники позивача-1 за первісним позовом та позивача-2 за первісним позовом своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористалися.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представників Генеральної прокуратури та відповідача за первісним позовом, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 06.01.1993 відбулися загальні збори колгоспників колгоспу "Авангард", на яких було прийнято рішення щодо переходу колгоспу "Авангард" до комбінату Ілліча, на той час державного підприємства (протокол 06.01.1993).

29.01.1993 рішенням Новоазовської районної Ради народних депутатів "Про перехід колгоспу "Авангард" до комбінату Ілліча" яким надано згоду на перехід колгоспу "Авангард" до комбінату Ілліча. Цим же рішенням було передбачено що зазначений перехід здійснити після паювання земель та майна колгоспу.

01.02.1993 наказом Металургійного комбінату імені Ілліча "Про передачу колгоспу "Авангард" Новоазовського района Донецької області до складу Металургійного комбінату Ілліча" № 47 передбачено, зокрема, створення відповідної комісії, створення на базі колгоспу "Авангард" відділення № 5 у складі агроцеху комбінату.

01.02.1993 відбулося приєднання колгоспу "Авагард" до Державного підприємства Маріупольський комбінат імені Ілліча, що підтверджується актом приймання-передачі, а тому до складу орендованого майна увійшло і майно зазначеного колгоспу, оскільки станом на 01.05.1993 (дата проведення інвентаризації) це майно обліковувалося вже на балансі державного підприємства.

02.02.1993 рішенням Павлопільської сільської ради народних депутатів "Про перехід колгоспу "Авангард" в агроцех комбінату ім. Ілліча" створено комісію по оцінці матеріальних цінностей колгоспу "Авангард" та соціальної сфери.

08.02.1993 листом № 51/189 Державне підприємство Металургійний комбінат Ілліча звернулося до Донецької обласної ради народних депутатів з проханням доручити розробку проекту передачі землі колгоспа "Авангард".

25.05.1993 між Фондом державного майна України (орендодавець) та Організацією орендарів Металургійного комбінату імені Ілліча підписано договір оренди Д-1842, згідно з яким орендар прийняв в оренду майно Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча у відповідності до результатів проведення інвентаризації станом на 01.05.1993.

28.05.1993 розпорядженням виконавчого комітету Маріупольскої міської ради народних депутатів № 854р "Про реєстрацію Орендного підприємства" зареєстровано Орендне підприємство "Маріупольський металургійний комбінат "Ілліча".

Відповідно до п. 1.3 статуту Орендного підприємства воно є правонаступником усіх прав та обов'язків державного підприємства.

17.06.1993 рішенням Новоазовської районної ради народних депутатів Донецької області б/н, на підставі розробленого проекту, вирішено надати Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча в постійне користування для сільськогосподарських цілей землі колгоспу "Авангард" загальною площею 3532,8 га, а також вирішено у відповідності до переданих площ передати держзамовлення Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча.

На підставі зазначеного рішення Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча було видано державний акт серії ДН № 00014 на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 3 555,5 га, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 348.

19.12.1996 між Фондом державного майна України та організацією орендарів підприємства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" підписано установчий договір про створення Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", пунктом 1 якого передбачено заснування Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", яке виступає правонаступником Орендного підприємства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча".

20.12.1996 Фондом державного майна України видано наказ № 86-Ат "Про створення ВАТ "Маріупольський металургійним комбінат ім. Ілліча", згідно з яким прийнято рішення про створення Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на базі майна Орендного підприємства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча". Відкрите акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" є правонаступником Орендного підприємства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча". Цим же наказом сформовано статутний фонд зазначеного товариства з державною часткою 69 % та часткою орендаря 31% на підставі акту оцінки станом на 01.07.1996, затвердженого наказом від 24.09.1996 № 40-ФМ; затверджено Статут Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча".

30.12.1996 розпорядженням виконкому Маріупольської міської ради народних депутатів № 1058р зареєстровано статут Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча".

Відповідно до п. 11 статуту, Відкрите акціонерне товариство "Металургійний комбінат ім. Ілліча" засновано Фондом державного майна України (наказ від 20.12.1996 № 86-Ат та організацією орендарів Маріупольського металургійного комбінату ім. Ілліча (протокол загальних зборів уповноважених організації орендарів № 6 від 30.11.1996) шляхом перетворення суб'єкту підприємницької діяльності Орендного підприємства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" згідно з Законом України "Про приватизацію державних підприємств", Декретом Кабінету Міністрів України від 20.05.1993 "Про приватизацію цілісних майнових комплексів, зданих в оренду".

Вважаючи, що ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" не набув право постійного користування земельної ділянкою площею 3 555,5 га, Прокурор Новоазовського району Донецької області просив суд скасувати державний акт на право постійного користування землею серії ДН № 00014, виданий Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча та зобов'язати відповідача припинити користування спірною земельною ділянкою площею 3 555,5 га та повернути її Павлопільській сільській раді та Головному управлінню Держземагенства у Донецькій області.

Відповідачем, разом із відзивом на позов, було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

В подальшому від ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" було подано зустрічний позов до Павлопільської сільської ради та Головного Управління Держземагенства у Донецькій області, за участю прокурора Новоазовського району Донецької області про визнання права ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 3555,5га.

Задовольняючи первісний позов, місцевий господарський суд виходив з того, що реорганізація комбінату шляхом перетворення у ВАТ "ММК ім. Ілліча" є юридичним фактом для припинення його права на користування спірною земельною ділянкою. Після реорганізації державного підприємства Відкрите акціонерне товариство (в подальшому - Публічне акціонерне товариство) "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" не набуло у встановленому законом порядку права на користування спірною земельною ділянкою площею 3 555,5 га. Крім того, господарський суд першої інстанції зазначив, що прокуратурі Новоазовського району до проведення перевірки в серпні 2013 року не було та не могло бути відомо про припинення ДП "Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча" та використання ПАТ "Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча" земельної ділянки на підставі державного акту на право постійного користування, виданого державному підприємству, у зв'язку з чим строк позовної давності не сплинув. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий господарський суд виходив з того, що перехід до правонаступника реорганізованого підприємства майнових прав і обов'язків останнього не спричинює автоматичного переходу до новоствореного підприємства права користування земельною ділянкою, яка була відведена правопопереднику відповідача.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення підприємства, установи, організації має місце лише у випадку, коли припинення останніх виключає правонаступництво. При цьому, відповідача було створено до введення в дію нового Земельного кодексу України, який містить обмеження щодо набуття права постійного користування земельною ділянкою, і відповідач є правонаступником колишнього Орендного підприємства та Державного підприємства, а отже міг володіти земельною ділянкою на праві постійного користування. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідною радою народних депутатів було прийнято рішення про припинення права користування спірною земельною ділянкою у зв'язку з припиненням діяльності державного підприємства. Крім того, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2001 не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за новим Земельним кодексом не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов'язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства як за правонаступником того землекористувача, якому було видано Державний акт на право постійного землекористування. Павлопільська сільська рада, якій рішенням місцевого суду зобов'язано повернути спірну земельну ділянку, не наділена повноваженнями щодо приймання останньої, оскільки вказана земельна ділянка належить до державної форми власності та частково знаходиться за межами населених пунктів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з такими висновками господарського суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (від 18.12.1990) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 27 Земельного кодексу (в редакції, що діяла як на час перереєстрації ДП "Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча" в орендне підприємство, так і на час створення ВАТ "Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча") право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється, зокрема, у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки.

Стаття 37 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, яка діяла на час перетворення ДП "Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча") встановлювала, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Таким чином, діюче на той час законодавство передбачало, що юридична особа припинялася лише у випадках або ліквідації або у разі злиття, поділу чи приєднання.

Відповідно до ч. 7 ст. 34 чинного на той час Закону України "Про підприємства в Україні" при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

Земельний кодекс України (від 18.12.1990) не містив обмежень щодо кола підприємств, установ, організацій певної форми власності та/або статусу, в постійному користуванні яких можуть перебувати земельні ділянки, а от припинення їх діяльності було підставою для проведення відповідною радою припинення права користування землею.

Визначення таких підприємств, виключно які набувають права постійного землекористування встановлені нормою ст. 92 Земельного кодексу України (від 25.10.2001), відповідно до ч. 2 якої права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності. При цьому, питання припинення права користування земельною ділянкою аналогічно врегульовано нормою ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, відповідно до якої підставами припинення такого права є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Втім, аналіз зазначених норм земельного законодавства дає підстави для висновку, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення підприємства, установи, організації допускається лише у випадку, коли припинення останніх виключає правонаступництво, що відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній в постанові Верховного суду України від 21.02.2011 в адміністративній справі за позовом Сімферопольського міжрайонного природоохоронного прокурора до Фороської селищної ради.

Як встановлено апеляційним господарським судом, відповідача створено до введення в дію нового Земельного кодексу України і він є правонаступником колишнього Державного підприємства та Орендного підприємства, а отже міг володіти земельною ділянкою на праві постійного користування, відтак суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що право постійного землекористування не припинилося для Орендного підприємства "Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча" та його правонаступників. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази існування інших правонаступників прав та обов'язків ДП "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про правомірність набуття відповідачем права постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акта серії ДН № 00014 шляхом правонаступництва є законними і обгрунтованими.

Згідно з п. 6 (в редакції Закону України № 2059-ІУ від 06.10.2004) Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте, положення пункту 6 розділу X Земельного кодексу України втрачають чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення на підставі рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005.

Відповідно до абзацу 11 п. 5.3 цього рішення стаття 92 Земельного кодексу не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення.

Право користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення підприємством, яке за новим Земельним кодексом не є суб'єктом права постійного землекористуванні, а зберігається за ним до приведення прав і обов'язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства як за правонаступником того землекористувача, якому було видано державний акт на право постійного землекористування, що відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній в постанові Верховного суду України від 26.09.2011 у цивільній справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Чинадіївської селищної ради.

Таким чином, оскільки позивач за зустрічним позовом не позбавляється права постійного користування спірною земельною ділянкою внаслідок непереоформлення вказаного права, яке до нього перейшло як до правонаступника державного та орендного підприємства, то вказане право не є припиненим, а відтак і порушеним та не підлягає судовому захисту.

Крім того, задовольняючи зустрічний позов та визнаючи за ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, загальною площею 3 555,5 га, суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області слід задовольнити частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015 у справі № 905/6788/13 в частині задоволення зустрічного позову скасувати з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з касаційної скарги, скаржником не було заявлено вимоги про перегляд у касаційному порядку оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду у даній справі в іншій частині.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційного господарського суду про те, що захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акту недійсним, якщо рішення на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому законом порядку, оскільки визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку, що відповідає правовій позиці Верховного суду України, викладеній в постанові Верховного суду України від 30.09.2015 у справі № 911/3396/14. Однак, помилковість вищевказаних висновків господарського суду апеляційної інстанції не вплинула на законність постанови в частині відмови в задоволенні первісного позову.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 у справі № 905/6788/13 відстрочено Заступнику прокурора Харківської області сплату судового збору до закінчення перегляду судового рішення в порядку касації.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду сплачується у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні, зокрема, позовної заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) розмір судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, Прокурор Новоазовського району Донецької області звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом у якому просив: 1) скасувати державний акт на право постійного користування землею серії ДН № 00014, виданий Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча та 2) зобов'язати ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" припинити користування земельною ділянкою площею 3 555,5 га, розташованої на території Павлопільської сільської ради Новоазовського району Донецької області, яка була надана в постійне користування Маріупольському металургійному комбінату імені Ілліча та 3) повернути її Павлопільській сільській раді та Головному управлінню Держземагенства у Донецькій області. Крім того, судом розглянутий зустрічний позов з позовною вимогою про визнання права ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на постійне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 3 555,5 га.

Відповідно до п. 2.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата у 2015 році у місячному розмірі з 1 січня становить 1 218 гривень.

Таким чином, судовий збір, що підлягає сплаті за одну немайнову вимогу становить 1 461,60 грн., а відтак за розгляд касаційної скарги з Прокуратури Харківської області підлягав стягненню судовий збір в сумі 5 846,40 грн. (1 461,60 грн.х4). Однак, оскільки касаційна скарга прокурора задоволена частково, колегія суддів вважає за необхідне покласти саме на відповідача сплату судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження зустрічного позову у розмірі 1461,60 грн., а відтак з прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5846,40-1461,60=4 384,80 грн.

Крім того, переглядаючи справу та приймаючи оскаржену постанову, апеляційна інстанція не здійснила розподіл судових витрат належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 12.02.2015) за подання позовної заяви немайнового характеру розмір судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягав сплаті за розгляд позову прокурора в суді першої інстанції, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, що діяв у 2013 році, становить 3 441 грн. (3х1147 грн.).

Згідно з п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" 21.02.2013 № 7 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних судових рішень) приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 12.02.2015) судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви. Таким чином, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у 2015 році, судовий збір за подання апеляційної скарги мав бути сплачений в сумі 2436 грн. (1218 грн.х4/2). Однак апелянтом сплачено лише 1827 грн., що є меншим, а відтак підлягає додатково сплаті у державний бюджет різниця в сумі 609 грн. (2436 грн.-1827 грн.).

Керуючись статтями 49, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015 у справі № 905/6788/13 задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015 у справі № 905/6788/13 в частині задоволення зустрічного позову скасувати. В цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.09.2015 у справі № 905/6788/13 залишити без змін.

Стягнути з Павлопільської сільської ради в дохід державного бюджету України 1720, 50 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Головного Управління Держземагенства у Донецькій області в дохід державного бюджету України 1720, 50 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" в дохід державного бюджету України 609 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 1 461,60 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Стягнути з Прокуратури Харківської області в дохід державного бюджету України 4 384,80 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Поляк