ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.01.16р. Справа № 904/10236/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед", (м. Дніпропетровськ)

про стягнення 14 400,48 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі-позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (далі-відповідач) про стягнення 14 400,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.01.15р. в м. Харкові по вул. Сумській, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу Тоуоtа Rav 4 р/н НОМЕР_3 було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу, відповідно до чого cтрахувальник зазнав матеріального збитку. Позивач здійснив страхувальнику виплату страхового відшкодування у сумі 14 400,48 грн., яку і просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу в сумі 14 400,48 грн.

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за № 21540578 станом 15.12.2015 року вбачається, що юридичне місцезнаходження відповідача (Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Дніпроінмед") - 49005, АДРЕСА_1 - куди і направлялись ухвали суду.

Відповідачем 04.01.16р. надіслано до господарського суду відзив на позовну заяву № 504 від 30.12.15р., в якому з позовними вимогами позивача не погоджується та просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також, відповідач зазначає, що у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника товариства в інших судових справах, просить розглядати дану справу без його участі.

Позивач у судове засідання не з'явився, але 26.01.16р. надіслав на електронну адресу господарського суду клопотання № 9270/01203/УБК від 22.01.16р., в якому просить розглядати справу без участі уповноваженого представника позивача, у зв'язку з перебуванням представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" в іншому судовому засіданні в Господарському суді міста Києва.

Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, але був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулись до господарського суду та знаходяться в матеріалах справи.

За таких обставин господарський суд вважає, що сторони не скористались своїм правом на участь представників у судовому засіданні.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_3, як страхувальник, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № CON/I/CASCS/07а4ах.

У відповідності до умов вказаного договору страхування Позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

28 січня 2015 року на вул. Сумській м. Харкова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Тоуоtа Rav 4 (реєстраційний номер - АХ 0061 СВ) під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Chevrolet Aveo (реєстраційний номер - ВВ 9630 АС) під керуванням ОСОБА_2.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому засобу Тоуоtа Rav 4 р/н НОМЕР_3 було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку.

Позивач зазначає, що згідно до калькуляції № 1.003.15.0 від 04.02.2015 року матеріальні збитки спричинені страхувальнику транспортного засобу Тоуоtа Rav 4 р/н НОМЕР_3 складають 14 400,48 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору страхування, позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування розмір якого, згідно до розрахунку суми страхового відшкодування склав 14 400,48 грн., що підтверджується страховим актом № 1.003.15.01203/VESKO3047, розрахунком страхового відшкодування та платіжним дорученням № 156 410 від 10.04.2015р.

Позивач посилається на те, що загальний розмір фактично понесених витрат Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" складають у сумі 14 400,48 коп.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова дорожно-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_2.

Цивільно-правова відповідальність водія Chevrolet Aveo р/н НОМЕР_4, на момент ДТП була застрахована в ПАТ "СК "Дніпроінмед" за полісом № АС/8931181.

На адресу відповідача позивачем направлялась претензія вих. № 8293/01203/УБК від 12.10.2015 року з проханням виплатити страхове відшкодування в порядку регресу шкоди, заподіяної в результаті ДТП, але на даний час страхове відшкодування на користь позивача відповідачем не сплачено.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 14 400,48 грн.

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності внаслідок наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності внаслідок наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У відповідності до статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а тому до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до п. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновими правами фізичної або юридичної особи, а також: шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Між тим, п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України унормовує, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно зі статтею 29 вказаного Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування та доданими до неї документів, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

На підставі вищевказаної заяви, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом окремо у кожному випадку.

Згідно п. 19 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013р. № 4, несвоєчасне повідомлення страховка про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавлене страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_3 не звертались із заявою про виплату страхового відшкодування та документами, що посвідчують право майнової вимоги до ПрАТ "СК "Дніпроінмед", що в свою чергу, позбавило можливості відповідача прийняти вмотивоване рішення за результатами такого звернення та встановити, чи дійсно заявлена подія є страховим випадком.

Отже, враховуючи той факт, що позивач не звертався до ПАТ "СК "Дніпроінмед" із заявою про виплату страхового відшкодування, тим самим позбавивши страховика можливості встановити, чи дійсно заявлена подія є страховим випадком.

28.01.2015 року в м. Харків по вул. Сумській відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазнав пошкодження застрахований в ПрАТ «СК «АХА Страхування» транспортний засіб Тоуоtа Rav 4, д.н.з. НОМЕР_3.

Враховуючи наявність договору добровільного страхування наземного транспорту, з боку ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь власника транспортного засобу Тоуоtа Rav 4, д.н.з. НОМЕР_3 було виплачено страхове відшкодування.

Відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мас до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Обґрунтування позиції позивача зводиться до того, що у зв'язку з тим, що останнім було відшкодовано збитки власнику транспортного засобу Тоуоtа Rav 4, д.н.з. НОМЕР_3 на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № CON/I/CASCS/07а4ах від 06.11.2014 року, позивач отримав самостійне (саме самостійне та не пов'язане з потерпілим) право вимоги до відповідача.

Дана позиція позивача є необґрунтованою та не узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду України, а також практикою інших вищих спеціалізованих судів господарської та загальних юрисдикцій.

Суди усіх інстанцій при вирішенні спорів, що виникають з договорів страхування при винесенні рішень використовують терміни «суброгація» та «регрес», які мають чіткі ознаки розмежування.

Зокрема, Верховний суд України у своїй Постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-112цс13 за результатами перегляду рішень касаційної інстанції щодо неоднакового застосування положень частини шостої статті 261 та частини першої статті 1191 ЦК України, зазначив наступне: «Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мас до особи, відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки».

Аналогічну позицію висловив і Верховний суд України у своїй постанові від 04.11.2014 року по справі № 3-165гс14.

В узагальненні Верховного суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначено: «Між зазначеними поняттями існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обоє 'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається» (витяг з Узагальнень додається).

Крім того, відповідно до умов п. 10.2.1 договору добровільного страхування наземного транспорту № CON/I/CASCS/07а4ах від 06.11.2014 року встановлюється розмір франшизи. Зазначається, що у випадку, коли пробіг ТЗ з дати укладання договору до настання ДТП перевищує середньомісячний пробіг 5 000 км., безумовна франшиза за ризиком «Збитки внаслідок ДТП» складає 5% від страхової суми. Пробіг на дату укладання договору зазначається в заяві на страхування.

Як вбачається з переліку доданих до позовної заяви документів, позивачем в якості додатку не надається копія заяви на страхування, відповідно до змісту якої була б можливість встановити дійсний пробіг ТЗ на день укладання договору, а відтак і дійсний розмір франшизи, який відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовується та розмір якої мав би бути врахований позивачем при визначенні розміру страхового відшкодування.

Позивач, в свою чергу при розрахунку розміру страхового відшкодування визначив розмір франшизи 0 %. Також, позивачем при формуванні позовних вимог не врахований розмір франшизи згідно полісу АС/8931181, яка складає 510 гривень та у відповідності до вимог законодавства про страхування не підлягає відшкодуванню.

Судом встановлено, що позивачем не доведено факт направлення на адресу відповідача вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку регресу від 12.10.2015 року, а поштове повідомлення, яке надано позивачем не є належним доказом, оскільки на ньому не ясно, що саме відправлено. Крім того, позивачем не надано до суду поштовий опис вкладення, в якому було б чітко вказано, що відправлено і кому.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

За наведених обставин справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, відхиляє доводи позивача у справі, наведені в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.02.16р.

Суддя ОСОБА_4