ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" січня 2016 р. Справа № 918/1340/15

Господарський суд Рівненської області в складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу"

до Державного підприємства "Радивилівський комбінат хлібопродуктів"

про стягнення заборгованості в сумі 213 926,28 грн

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №403 від 31.12.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №561/04-5 від 22.12.2015 року.

Статті 20, 22, 91 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

Обставини справи: В листопаді 2015 року Державне підприємство "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" (далі ДП "АРЗПАК") звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" (далі Підприємство) про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки соєвого шроту і повернення валютного кредиту згідно з програмою PL-480 (1996 р.) від 21.02.1996 р. №32-1-011 в сумі 207 633,67 грн, з яких: 7 737,80 дол. США (що за курсом НБУ станом на 25.11.2015 року складає 185 314,44 грн) основного боргу, 19 211,78 грн пені, 1 309,90 грн 3% річних та 1 797,55 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 30.11.2015 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 22.12.2015 року.

22.12.2015 року позивачем через відділ канцелярії суду подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої ДП "АРЗПАК" просило стягнути з Підприємства на свою користь 181 987,76 грн основного боргу, 24 789,00 грн пені, 1 690,16 грн 3% річних та 5 459,36 грн інфляційних втрат. Вказана заява приймається судом до розгляду. Відтак нова ціна позову складає 213 926,28 грн.

У судовому засіданні 22.12.2015 року оголошувалась перерва до 12.01.2016 року.

12.01.2016 року відповідачем через відділ канцелярії суду подано клопотання про залишення даного позову без розгляду як такого, що поданий неналежним позивачем, посилаючись на неналежного підписанта позовної заяви. Суд не приймає до розгляду вказане клопотання, оскільки сторонам в господарському процесі не надано право на подачу клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Разом з тим, суд зазначає, що згідно доданого до клопотання відповідачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 12.01.2016 року та згідно виписки доданої до позову позивачем, особою уповноваженою представляти юридичну особу - позивача та такою що має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреність є ОСОБА_4 яким і підписана дана позовна заява. Відтак, суд не вбачає підстав для залишення позовної заяви без розгляду та розглядає її по суті.

У судовому засіданні 12.01.2016 року позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та наполягав на їх задоволенні. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 1996 року між Головним управлінням комбікормової промисловості міністерства сільського господарства і продовольства України, в подальшому "Головкомбікорм" та Підприємством був укладений договір № 32-1-011 (далі Договір) (а.с. 19-21) на поставку соєвих шротів і повернення валютного кредиту згідно з програмою PL - 480-96, за умовами якого, Сторони визнають повноваження Головкомбікорму, що витікають із обов'язків, покладених на нього наказом Мінсільгосппроду України від 26 січня 1996 року № 24, що він є позичальником валютного кредиту у сумі 10 мільйонів доларів США, виконавцем контракту на поставку в Україну із Сполучених Штатів Америки 34 тисяч тонн соєвих шротів, а також відповідальним за своєчасне погашення кредиту, згідно з міжурядовою програмою PL - 480 на 1996 фінансовий рік (пункт 1.1. Договору).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками та скріплений відтисками печаток сторін.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що у відповідності з пунктом 1.1. цього Договору Головкомбікорм проводить переговори та підписує контракти з експортерами США на поставку в Україну 37 тисяч тонн соєвих шротів і фрахт кораблів для доставки його в морський торговий порт Одеської області.

Перша партія соєвого шроту у кількості 37 000 тонн буде поставлена в строк з 1.VII по 31.VIII 1996 року (пункт 1.2 договору).

Згідно пункту 2.1. Договору, Підприємство доручає, а Головкомбікорм зобов'язується поставити соєвий шрот у кількості п'ятсот тонн по ціні за одну тонну 250 (двісті п'ятдесят) доларів США. Загальна вартість поставок складає 125 000 доларів США. Фінансування поставок соєвого шроту в Іллічівський порт здійснюється за рахунок кредиту програми PL - 480-96, які потім, в термін передбачений графіком, Підприємство повертає Головкомбікорму на його розрахунковий рахунок. Інші витрати по доставці шроту Підприємству здійснюються за кошти Підприємства.

Пунктами 3.1. та 3.2. Договору передбачено, що відповідач зобов'язується у строк до 1 квітня 1997 року перерахувати на рахунок Головкомбікорму грошові кошти у сумі 21 доларів США по курсу Національного банку України на день перерахування за доставку однієї тонни шротів з порту до підприємства. Підприємство зобов'язується повернути вартість одержаного шроту з процентами за користування кредитом на протязі 25 років, згідно з додатком до договору.

У відповідності до Додатку № 1 до Договору відповідач проводить перший платіж згідно графіку через 10 місяців після одержання партії соєвого шроту. Послідуючі платежі підприємство здійснює щорічно не пізніше 31 серпня. Кошти перераховуються у національній валюті по курсу НБУ на день перерахування згідно з цим графіком (а.с. 22).

Згідно з пунктом 5.3. Договору, строк дії договору визначений з моменту підписання до повного виконання зобов'язань.

Перерахування здійснюється у національній валюті на рахунок Головкомбікорму, який зобов'язується конвертувати одержані кошти і своєчасно перерахувати Укрексімбанку долари США згідно кредитній угоді (пункт 3.3. договору).

Черговий платіж згідно графіку платежів по кредитній лінії РL-480-96 складає 7 737 дол. США 80 цент. (181 987, 76 грн. за курсом НБУ станом на 22.12.2015 року).

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2003 року № 690 в звязку з реструктуризацією ДАК "Хліб України" шляхом виділення утворено державне підприємство "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємства агропромислового комплексу".

Згідно з вищевказаною постановою та актом приймання-передачі дебіторської заборгованості до розподільчого балансу від 31.07.2003 року, затвердженого протоколом Урядової комісії з реструктуризації ДАК "Хліб України" № 5 від 02.09.2003 року, позивачу за розподільчим балансом передано дебіторську заборгованість, що виникла у звязку з поставкою сільгоспотоваровиробникам соєвого шроту за кредитною програмою Міністерства сільського господарства США PL-480. Одним з таких дебіторів є відповідач (а.с. 15, 16-18).

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Станом на 12 січня 2016 року, доказів погашення боргу відповідач суду не надав.

За наведених підстав, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений на умовах валютного кредиту шрот соєвий виробництва США в сумі 7 737, 80 доларів США, що за курсом НБУ становить 181 987,76 грн є правомірною, ґрунтується на договорі та законі і підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором нараховано пеню у розмірі 24 789,00 грн за період з 01.09.2015 року по 22.12.2015 року (а.с. 35).

Право на нарахування пені передбачене пунктом 4.1. Договору за яким у разі несвоєчасного перерахування коштів згідно пунктів 3.1. та 3.2. цього договору Підприємство сплачує ДП "АРЗПАК" пеню у розмірі 0,5% від суми платежів за кожний день прострочки.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с. 35), суд звертає увагу на те, що оскільки заборгованість яка виникла відповідно до Договору є в іноземній валюті та відповідно до офіційного курсу гривні встановленого Національним банком України за вище вказаний період змінювалася, судом здійснено власний розрахунок, згідно якого сума пені складає 24 859,35 грн (а.с. 56-59).

Проте, оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, то позовна вимога про стягнення з відповідача 24 789 грн 00 коп. пені підлягає задоволенню.

Також позивач, просив суд стягнути з відповідача з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог 3% річних в сумі 1 690,16 грн та інфляційних втрат у розмірі 5 459,36 грн за період з 01.09.2015 року по 22.12.2015 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши заявлений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат (а.с. 35), суд вважає його арифметично не вірним, у звязку із чим судом здійснено власний розрахунок вказаних вимог, відповідно до якого розмір 3% річних складає 1 972, 18 грн та інфляційні втрати становлять 6 580,06 грн (а.с. 60), а тому, оскільки вказані суми є вищими ніж заявлені до стягнення позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 1 690, 16 коп та інфляційних втрат в сумі 5 459,36 грн підлягають до задоволення.

Таким чином, суд вважає, що позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ДП "АРЗПАК" про стягнення заборгованості з Підприємства, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов договору поставки соєвого шроту і повернення валютного кредиту згідно з програмою PL-480 (1996 р.) від 21.02.1996 р. №32-1-011 в сумі 213 926,28 грн, з яких: 7 737,80 дол. США (що за курсом НБУ станом на 22.12.2015 року складає 181 987,76 грн) основного боргу, 24 789,00 грн пені, 1 690,16 грн 3% річних та 5 459,36 грн інфляційних втрат є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На відповідача на підставі ч. 2 ст. 49 ГПК України покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 208 грн 89 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Радивилівський комбінат хлібопродуктів" (35500, Рівненська область, місто Радивилів, вулиця Волковенко, 11, ідентифікаційний код: 00955791) на користь Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" (01601, місто Київ, вулиця Саксаганського, 1, ідентифікаційний код: 32491316) 181 987 (сто вісімдесят одну тисячу девятсот вісімдесят сім) грн 76 коп. основного боргу, 24 789 (двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят девять) грн 00 коп. пені, три процента річних у розмірі 1 690 (одну тисячу шістсот девяносто) грн 16 коп., 5 459 (пять тисяч чотириста пятдесят девять) грн 36 коп. інфляційних втрат, а також судовий збір у розмірі 3 208 (три тисячі двісті вісім) грн 89 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "16" січня 2016 року

Суддя Пашкевич І.О.