ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 910/19808/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк Д.Кривди, С.Могил,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на постановувід 24.11.2015
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/19808/15
за позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
доЖитлово-будівельного кооперативу "Шовковик-3"
простягнення 107 667,10 грн,
у судове засідання прибули представники:
позивачаБерезова І.Г. (дов. від 31.12.2015 № 745),
відповідачаОпалюк Н.Й. (голова правління),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до господарського суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Шовковик-3" про стягнення 107 667,10 грн, з яких 89 052,40 грн основного боргу, 10 094,54 грн інфляційних втрат, 3 358,03 грн 3 % річних, 709,51 грн пені та 4 452,62 грн штрафу, з посиланням на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором № 03578/4-04 від 19.12.2003.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2015 (Ю.Підченко), залишеним без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 (колегія суддів: В.Андрієнко, С.Буравльов, В.Шапран), позовні вимоги задоволено частково шляхом присудження до стягнення 1442,75 грн інфляційний втрат, 1082,88 грн 3 % річних, 144,34 грн пені та 558,39 грн штрафу. Провадження у справі у частині стягнення частини основного боргу у розмірі 11 167,84 грн припинене. У решті у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані наступним.

19.12.2003 між ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Шовковик-3" (абонент) укладений Договір № 03578/4-04 на послуги водопостачання та водовідведення (далі-Договір), відповідно до п. 1 якого, постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно з умовами договору та правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 №65.

Відповідно до п. 2.1 Договору постачальник: а) забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода питна"; б) приймає каналізаційні стоки, які не перевищують граничнодопустимих концентрацій шкідливих речовин.

Згідно з п. 3.1 Договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним об'ємом водопостачання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію.

Відповідно до п. 3.6 Договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжні документи для оплати за надані йому послуги згідно з цим договором. Водночас, абонент згідно з п. 3.4 Договору розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня пред'явлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Позивач вказує на те, що у відповідача виникла заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2012 по 30.06.2014 за Договором у розмірі 89 052,40 грн, про що позивачем зазначено у акті звірки взаєморозрахунків за вказаний період, який позивач 14.08.2015 направив на адресу відповідача.

Надання позивачем послуг з водопостачання та водовідведення підтверджується актами про зняття показників водолічильників, розшифровками рахунків абонента, що містяться в матеріалах справи.

Водночас, виходячи із розрахунку позивача, а також, із зазначеного у вищевказаному акті звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, що складений позивачем за період з 01.07.2012 по 30.06.2014, основну заборгованість у розмірі 89 052,40 грн слід розділити на заборгованість по розрахункам за питну воду (для потреб холодного водопостачання) та відповідний об'єм стоків (код 4-1200) у розмірі 11 167,84 грн та заборгованість по розрахункам за питну воду (для потреб гарячого водопостачання) та відповідний об'єм стоків (код 4-51200) в розмірі 77 884,56 грн.

Пунктом 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України наказу від 27.06.2008 року № 190 (далі - Правила), визначено, що суб'єкти господарювання, в яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, враховується в загальному обсязі стічних вод споживачів та оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Отже, відповідно до пункту 3.13 Правил, розрахунок за спожиту питну воду, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання, повинен проводитися з балансоутримувачем бойлеру.

Позивачем не надано доказів того, що теплові пункти за адресами, за якими позивач виставляє рахунки відповідачу, перебувають у позивача на обслуговуванні.

Крім того, відповідно до статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Договором не передбачений обов'язок відповідача оплачувати обсяг приймання стоків гарячої води, питної води, що використовується для приготування гарячої.

Будь-яких інших належних доказів існування між сторонами договірних відносин стосовно надання послуг приймання стоків гарячої води, питної води, що використовується для приготування гарячої, позивачем не надано.

З посиланням на вказане, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання питної води для виготовлення гарячої її та водовідведення у розмірі 77 884,56 грн.

Щодо іншої частини боргу (за постачання холодної води) судами зазначено таке.

Заборгованість за надані послуги з постачання холодної води та водовідведення за період з 01.07.2012 по 30.06.2014 за послуги холодного постачання та водовідведення в загальному розмірі склала 11 167,84 грн, що підтверджується матеріалами справи та наявними в ній доказами.

Відповідачем вказана заборгованість визнана та погашена після звернення позивача до суду, що підтверджується копією платіжного доручення №57 від 09.09.2015 на суму 11 167,84 грн, яка наявна у матеріалах справи.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З посиланням на вказане, суди дійшли висновку про відсутність предмету спору в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 11 167,84 грн та припинили провадження у справі в цій частині.

З огляду на висновок про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення 11 167,84 грн та необґрунтованість вимог у частині стягнення 77 884,56 грн, місцевий господарський суд, рішення якого підтримане судом апеляційної інстанції, перерахував заявлені позивачем суми 3 % річних, пені, інфляційних втрат та штрафу, та задовольнив відповідні вимоги у тій частині, що нарахована на заборгованість 11 167,84 грн, а саме присудив до стягнення 1442,75 грн інфляційних втрат, 1082,88 грн 3 % річних, 144,34 грн пені та 558,39 грн штрафу. У решті суми нарахованих інфляційних, 3 % річних, пені та штрафу, судом відмовлено з посиланням на необґрунтованість суми основного боргу - 77 884,56 грн, на яку нарахована відповідна частина.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, просить рішення та постанову скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію.

Відповідно до пункту 3.13 Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби.

Отже, гаряча та перегріта вода є продукцією енергопостачальника та/або виробника. Споживачем холодної води як складової гарячого водопостачання є виробник та/або постачальник енергії.

Позивачем не доведено, що відповідач є особою, що надає послуги з гарячого водопостачання як самостійного різновиду енергії, як і не доведений факт перебування на балансі у відповідача теплового пункту, що є засобом вироблення гарячої води.

Враховуючи зазначене, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання холодної води (для потреб гарячого водопостачання) є обґрунтованим.

Водночас, судами попередніх інстанцій відмовлено і у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за водовідведення гарячої води з посиланням на відсутність між сторонами договірних зобов'язань щодо надання послуг з відведення гарячої води.

Однак, пунктом 2.1 Договору передбачено, що позивач приймає каналізаційні стоки відповідача.

Постановою НКРЕ від 20.01.2011 № 58 встановлені для ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" тарифи, зокрема, на водовідведення для потреб населення.

Згідно з п. 22 Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою КМУ "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" від 01.06.2011 № 869 (у редакції чинній у період нарахованої заборгованості) до складу тарифу на водовідведення включаються, зокрема, витрати на пропускання стічних вод, їх очищення.

Відповідно до 1.4 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37 стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання, зокрема гарячого водопостачання.

При цьому, п. 1.2 цих Правил визначено, що останні розповсюджуються на Водоканали та Підприємства.

Разом з тим, абзацом 1 пункту 3.13 Правил № 190 визначено, що суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Абзацом 3 пункту 3.13 Правил встановлено, що обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Отже, законодавством встановлені альтернативні порядки надання послуг з водовідведення гарячої води: з постачальником гарячої води або з Водоканалом.

Під час розгляду позовних вимог по суті у судах попередніх інстанцій, відповідач не довів наявність у останнього договірних відносин щодо водовідведення гарячої води з постачальником гарячої води, як і не заперечував факт надання послуг з водовідведення.

Враховуючи вказане, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про надання позивачем послуг відповідачу з водовідведення гарячої води, та, відповідно, про доведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за водовідведення гарячої води.

За твердженням позивача, останнім надані послуги за стоки гарячої води на суму 34 092,87 грн. Відповідач, зазначаючи про безпідставність позовних вимог за кодом 4-51200, не спростовує розрахунок позивача, зокрема, в частині заборгованості за стоки гарячої води.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 34 092,87 грн заборгованості за стоки гарячої води підлягають до задоволення.

Відповідно, до задоволення підлягають і нараховані на вказану суму 3 % річних у розмірі 995,92 грн, інфляційні втрати у розмірі 3787,20 грн, пеня у розмірі 247,39 грн, а також передбачений п. 4.1 Договору штраф у розмірі 5 % - 1704,64 грн.

З огляду на зазначене вище, оскаржені судові рішення слід скасувати в частині відмови у задоволенні вказаних вище вимог, із прийняттям нового рішення, яким позов у цій частині слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2015 у справі №910/19808/15 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 34 092,87 грн основного боргу, 995,92 грн 3 % річних, 3787,20 грн інфляційних втрат, 247,39 грн пені та 1704,64 грн штрафу.

У цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити: стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Шовковик-3" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 34 092,87 грн основного боргу, 995,92 грн 3 % річних, 3787,20 грн інфляційних втрат, 247,39 грн пені та 1704,64 грн штрафу.

У решті рішення та постанову залишити без зміни.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Шовковик-3" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 816,56 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 900,01 грн - за подання апеляційної скарги та 981,92 грн - за подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

С. Могил