КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа№ 910/22496/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Шевченка Е.О.

за участю секретаря судового засідання Бородулі В.В.

представників сторін:

від позивача - Ференець А.В., дов. № 10 від 25.01.2016 р.;

від відповідача - Андрущук О.В., дов. № 010-01/6358 від 08.10.2015 р.;

Бабій О.В., дов. № 010-01/2343 від 11.04.2014 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Державний

експортно-імпортний банк України»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 22.10.2015 року

у справі № 910/22496/15 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк

«Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк

«Експобанк»

до Публічного акціонерного товариства «Державний

експортно-імпортний банк України»

про стягнення 10 000,00 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року по справі № 910/22496/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» 10 000 доларів США, що еквівалентно 226 092,78 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» в доход Державного бюджету України 4 263,41 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року по справі № 910/22496/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року справу було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Синиця О.Ф., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду на 27.01.2016 року.

06.12.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Шевченко Е.О., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року справу було прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представники Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили суд рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року по справі № 910/22496/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

19.04.2004 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - принципал, відповідач, АТ «Укрексімбанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» (далі - афіліат, позивач, ПАТ «КБ «Експобанк»), укладено договір про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи № 10-2/23-06 (далі - Договір про розрахунки).

За умовами Договору про розрахунки принципал здійснює обслуговування кореспондентського рахунку афіліата, пов'язане з розрахунками за операціями з емісії та операцій з видачі готівки за картками.

Вказаний Договір про розрахунки укладено на виконання Договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі VISA International від 19.04.2004 року № 10-1/23-06 (далі - Договір підтримки).

19.04.2004 року між АТ «Укрексімбанк» та ПАТ «КБ «Експобанк» як вкладником було укладено договір гарантійного депозиту № 10-4/23-06 (далі - Договір гарантійного депозиту).

За умовами Договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди від 18.04.2014 року № 11) з метою забезпечення виконання вкладником своїх зобов'язань за договором про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі Visa International від 19.04.2004 року № 10-1/23-06 та за договором про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи від 19.04.2004 року № 10-2/23-06, вкладник розміщує в банку вклад у сумі 10 000,00 доларів США на строк до 12.11.2014 року, але у будь-якому випадку на строк, не менший ніж строк, протягом якого будуть виконуватися зобов'язання за договорами від 19.04.2004 року № 10-1/23-06 та № 10-2/23-06.

Пунктом 1.3 Договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди від 18.04.2014 року № 11) сторони погодили, що терміном повернення гарантійного депозиту є 12.11.2014 року.

Згідно з п. 1.6 Договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди від 18.04.2014 року № 11) передбачено, що право вимоги коштів за цим договором у сумі 10 000,00 доларів США є предметом застави за договором застави майнових прав від 19.04.2004 року № 10-5/23-06, укладеним між банком та вкладником з метою забезпечення виконання зобов'язань вкладника перед банком за договорами від 19.04.2004 року № 10-1/23-06 та № 10-2/23-06.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечувалося, що ПАТ «КБ «Експобанк» перерахувало відповідачу 10 000,00 доларів США на виконання вимог Договору гарантійного депозиту.

19.04.2004 року між АТ «Укрексімбанк» як заставодержателем та ПАТ «КБ «Експобанк» як заставодавцем було укладено договір застави майнових прав № 10-5/23-06 для забезпечення вимог відповідача за договорами від 19.04.2004 року № 10-1/23-06 та № 10-2/23-06 зі сплати вартості послуг, комісійних винагород та штрафних санкцій (далі - Договір застави).

За умовами Договору застави (в редакції додаткової угоди від 18.04.2014 року № 10) заставодавець з метою забезпечення своїх зобов'язань за договорами від 19.04.2004 року № 10-1/23-06 та № 10-2/23-06 передає заставодержателю (відповідачу) у заставу майнові права, а саме: право вимоги коштів у сумі 10 000,00 доларів США з вкладного (депозитного) рахунку (рахунку гарантійного депозиту), відкритого за договором гарантійного депозиту від 19.04.2004 року № 10-4/23-06 строком дії до 12.11.2014 року.

22.01.2015 року постановою Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» № 41 та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 26.01.2015 року № 15 було розпочато процедуру ліквідації позивача у справі та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку - Волощука Ігоря Григоровича.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

30.01.2015 року у газеті «Голос України» було опубліковано відповідне оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на його ліквідацію.

24.02.2015 року, у порядку положень ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», АТ «Укрексімбанк» звернулося із заявою № 023-06/1272, яку ПАТ «КБ «Експобанк» отримано 26.02.2015 року. У даній заяві відповідачем було викладено відомості про укладені сторонами господарські договори, визначено розмір заборгованості ПАТ «КБ «Експобанк», процитовано ч. 3 ст. 52 Закону та вказано, що оскільки виконання зобов'язань позивача у справі, які випливають з укладених сторонами договорів забезпечене заставою майнових прав, а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках, відкритих у відповідача, право вимоги коштів боржника, що є предметом застави, повинно бути включене до складу ліквідаційної маси та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог банку. Відповідачем було заявлено забезпечені заставою вимоги на суму 8 149 114,91 грн., 15 952,08 доларів США та 10 325,96 євро за трьома договорами, серед яких, заборгованість за Договором про проведення розрахунків від 19.04.2004 року № 10-2/23-06 заявлена в розмірі 476,97 грн. та 2 952,08 доларів США.

Довідкою від 18.05.2015 року № 2956, отриманою АТ «Укрексімбанк» 28.05.2015 року, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» підтверджено, що відповідно до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів АТ «Укрексімбанк» визнано кредитором ПАТ «КБ «Експобанк» в сумі 8 604 859,06 грн. з віднесенням до 7 черги задоволення у порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

09.06.2015 року відповідач звернувся до позивача з заявою № 023-06/3955, у якій просив включити його вимоги до складу ліквідаційної маси та забезпечити можливість їх використання виключно для позачергового задоволення його вимог згідно ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також погодити звернення стягнення на предмети застави відповідно до Договору застави.

07.07.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» листом № 3843, отриманим АТ «Укрексімбанк» 10.07.2015 року, запропонувала відповідачу для врегулювання питання черговості та визнання вимог забезпеченими, повернути кошти, розмішені за Договором гарантійного депозиту від 19.04.2004 року № 10-4/23-6 на рахунок указаний в листі для подальшого продажу валюти та задоволення вимог відповідача у відповідності до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

31.07.2015 року відповідач листом № 023-06/5250, у відповідь на лист від 07.07.2015 року № 3843, відмовив у перерахунку коштів позивачу та вимагав здійснити звернення стягнення на предмет застави шляхом відступлення йому майнового права за Договором гарантійного депозиту відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

13.08.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» листом № 4446, у відповідь на лист відповідача від 31.07.2015 року № 023-06/5250, відмовила у погодженні звернення стягнення на предмети застави за Договором застави майнових прав, оскільки внаслідок здійсненої конвертації депозитного вкладу (10 000,00 доларів США) з доларового еквівалента у гривневий за курсом на день відкликання банківської ліцензії, відповідач не лише задовольнить свої вимоги, але й безпідставно отримає суму коштів, що перевищує його вимоги до позивача. Зазначене призведе до порушення п. 4.21. 4 розділу V Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 року № 2. Крім того, позивач вимагав повернути кошти, розміщені на депозитному рахунку останнього, зокрема, у розмірі 10 000,00 доларів США, з метою продажу цих коштів в іноземній валюті у порядку ч. 10 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та погашення заборгованості перед АТ «Укрексімбанк» у національній валюті згідно з визнаною та затвердженою Фондом сумою заборгованості.

Враховуючи, що сторонами не було досягнуто згоди щодо порядку проведення розрахунків за описаними вище правовідносинами та неотриманням позивачем від відповідача коштів, перерахованих за Договором гарантійного депозиту, позивач звернувся до відповідача з даним позовом та просить стягнути з останнього на свою користь 10 000,00 дол. США.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Задля забезпечення виконання зобов'язання за Договором про розрахунки позивачем було передано відповідачу право майнової вимоги за Договором про гарантійний депозит на 10 000,00 доларів США, здійснивши перерахунок коштів, що перебувають на гарантійному депозиті у кредитора, із доларів США у національну валюту - гривню, вбачається, що сума коштів, котра перебуває нині на депозитному рахунку у відповідача станом на час звернення позивача до суду з даним позовом справи значно перевищує розмір вимоги, яка зазначена у реєстрі акцептованих вимог (46 916,39 грн. за курсом станом на 26.01.2015 року).

У зв'язку з тим, що кошти згідно з Договором гарантійного депозиту розміщені в іноземній валюті, звернення стягнення на предмети застави в іноземній валюті за вищевказаними договорами буде мати наслідком порушення п. 4.21 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (далі - Положення) і кредитор не лише задовольнить свої вимоги до банку, а й безпідставно отримає суму коштів, що значно перевищує його вимогу до банку, який ліквідується.

Суд також зазначив, що описана ситуація суперечить вимогам ч. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в якій вказано, що кошти, які залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

У разі відступлення права вимоги, відбудеться порушення черговості задоволення вимог, що та призведе до збитків позивача через неправомірне виведення із ліквідаційної маси коштів, котрі підлягають включенню до неї. Такі дії призведуть до порушення прав усіх кредиторів банку, у тому числі і держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, суд послався на ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою встановлено, що майно банку, яке є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

З даної норми судом було зроблено висновок, що законодавство встановлює диспозитивність вищевказаної норми та передбачає право звернення стягнення, а не обов'язок. Тобто, звернення стягнення у даній статті закону не носить імперативний характер.

Розмір грошових коштів в іноземній валюті, що знаходяться в заставі у відповідача є неспівмірним з вимогами останнього, адже вартість предмету застави після його конвертації у національну валюту, буде значно перевищувати суму боргу позивача перед відповідачем.

Суд першої інстанції зазначив, що Закон дає пряму вказівку на обов'язок уповноваженої особи Фонду включити різницю коштів від реалізації заставного майна та погашення заборгованості перед заставодержателем до ліквідаційної маси банку. У разі звернення стягнення на іноземну валюту за вимогою відповідача матиме місце пряме порушення вищевказаної норми закону, а тому такий метод задоволення вимог відповідача не може бути реалізований.

Суд також зазначив, що п. 4.2 Договору гарантійного депозиту передбачалася можливість повернення гарантійного депозиту на першу вимогу вкладника після спливу терміну, зазначеного в п. 1.1 договору, тобто до 12.11.2014 року.

Згідно з п. 2.2 Договору гарантійного депозиту, після закінчення терміну дії цього договору АТ «Укрексімбанк» перераховує суму гарантійного депозиту на кореспондентський рахунок вкладника та закриває депозитний рахунок.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» однією з підстав припинення застави є закінчення терміну дії права, що складає предмет застави.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було прийнято від позивача в заставу право вимоги коштів у сумі 10 000,00 доларів США з рахунку гарантійного депозиту, строком дії до 12.11.2014 року, що дає підстави вести мову про припинення застави внаслідок закінченні терміну дії права, що складає її предмет.

Оскільки вимога позивача про повернення коштів, розміщених на рахунку гарантійного депозиту залишається невиконаною, то відповідач безпідставно утримує 10 000,00 доларів США грошових коштів, що належать позивачу.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені норми законодавства свідчать про правомірність і законність заявлених до суду позовних вимог, еквівалент яких у національній грошовій одиниці України станом на день винесення рішення у справі за курсом Національного банку України (22,609278) становить 226 092,78 грн.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У разі відступлення обтяжувачем забезпеченою обтяженням права вимоги іншій особі до неї також переходять усі права обтяжувача щодо предмета обтяження. Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі настання однієї з таких обставин: 1) інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження; 2) порушено провадження у справі про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом; 3) прийнято рішення про ліквідацію юридичної особи, рухоме майно якої є предметом забезпечувального обтяження. Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об'єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Підпунктом в) п.п. 2.1.4 п. 2.1 Договору застави визначено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави достроково у випадку, якщо проти заставодавця порушено провадження у справі про банкрутство або прийнято рішення про його ліквідацію.

Відповідно до п.п. 2.1.5 п. 2.1 Договору застави заставодержатель має право за рахунок предмета застави задовольнити вимоги, зазначені у цьому договорі, в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, пеню, необхідні витрати на звернення стягнення та реалізацію майнових прав.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору застави визначено, що право застави виникає з дати підписання цього договору повноважними представниками сторін, а припиняється - задоволенням заставодавцем у повному обсязі вимог заставодержателя, забезпечених заставою за цим договором.

Колегія суддів зазначає, що вимоги відповідача за Договором про розрахунки (з урахуванням Додаткових угод) забезпечені заставою майнових прав на депозитні кошти в сумі 10 000,00 доларів США згідно Договору застави (з урахуванням Додаткових угод), а тому підлягають задоволенню у будь-якому випадку за рахунок заставного майна, проте, з урахуванням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вимоги відповідача за Договором про розрахунки (з урахуванням додаткових угод) підлягають погашенню, і згідно з ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право вимоги коштів, що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог АТ «Укрексімбанк».

При цьому, приписами наведеного Закону не наділено Уповноважену особу Фонду під час процедури ліквідації визначати самостійно методи позачергового погашення перед кредиторами заборгованості банку, що ліквідується, а визначений Уповноваженою особою метод погашення заборгованості шляхом витребування коштів в сумі 10 000,00 доларів США, розміщених згідно Договору гарантійного депозиту, і право вимоги за яким є предметом застави - суперечить як приписам наведеного Закону (ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») так і умовам Договору застави (п.п. 2.1.5 п. 2.1., п.п. 2.1.3 п. 2.1 , п.п. 2.1.4 п. 2.1).

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Частинами 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Статтею 23 Закону України «Про заставу» визначено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про заставу» визначено, якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю.

Пунктом 4.21 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 4.22 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, визначено, що вимога, заявлена в іноземній валюті, включається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим НБУ на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Вимоги кредиторів зі сплати процентів (відсотків) за кредитами, депозитами, за незавершеними розрахунковими операціями тощо переносяться на відповідний рахунок кредитора.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 цього Закону.

Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Як зазначалося вище, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що майно банку, яке є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

З огляду на викладене, враховуючи те, що п.п. 2.1.3 п. 2.1, п.п. 2.1.4 п. 2.1 Договору застави (з урахуванням додаткових угод) встановлюють право заставодержателя (відповідача) звернути стягнення на предмет застави як у випадку реалізації права вимагати дострокового погашення боргу та/або дострокового виконання заставодавцем своїх зобов'язань за договором підтримки та/або договором про розрахунки, так і достроково у випадку, якщо проти заставодавця порушено провадження у справі про банкрутство або прийнято рішення про його ліквідацію, що узгоджується і з приписами ст. 20 Закону України «Про заставу» та ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто без порушення черговості задоволення вимог інших кредиторів, оскільки вимоги заставодержателя задовольняються за рахунок виключно заставного майна.

Доводи позивача про те, що внаслідок здійсненої конвертації депозитного вкладу (10 000,00 доларів США) з доларового еквівалента у гривневий за курсом на день відкликання банківської ліцензії, відповідач не лише задовольнить свої вимоги, але й безпідставно отримає суму коштів, що перевищує його вимоги до позивача - судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Отже, у випадку, якщо після звернення стягнення на заставне майно, кошти від такого звернення перевищать суму, яка є необхідною для задоволення вимог заставодержателя, їх решта не передається заставодержателю і він не набуває на них будь-яких майнових прав, оскільки залишок коштів включається до ліквідаційної маси банку, що ліквідується.

При цьому, суд враховує і те, що задоволення вимог, акцептованих позивачем, шляхом відступлення позивачем відповідачу права вимоги за Договором гарантійного депозиту у валюті гарантійного депозиту (долари США) не суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки сума вкладу буде перерахована у гривневий еквівалент станом на день початку процедури ліквідації, що узгоджується як з приписами ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і з п.п. 4.21, 4.22 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Щодо доводів позивача про те, що у зв'язку із закінченням 12.11.2014 року строку дії Договору застави (з урахуванням Додаткових угод), припинилась і застава права вимоги коштів з рахунку гарантійного депозиту, відкритого заставодавцю заставодержателем відповідно до Договору гарантійного депозиту, то вони відхиляються колегією суддів як безпідставні та необґрунтовані, оскільки п.п. 3.1, 3.2 Договору застави визначено, що право застави виникає з дати підписання цього договору повноважними представниками сторін, а припиняється - задоволенням заставодавцем у повному обсязі вимог заставодержателя, забезпечених заставою за цим договором.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Оскільки заставодавцем (позивачем) не задоволено вимоги заставодержателя (відповідача), що витікають з Договору підтримки та з п.п. 5.1.2, 5.1.4, 8.4 Договору про розрахунки зокрема в сумі акцептованій позивачем (8 604 859,06 грн. згідно довідки позивача від 18.05.2015 року № 2956), належних доказів припинення застави з підстав припинення застави згідно приписів ст. 28 Закону України «Про заставу» - суду станом на момент вирішення спору надано не було, а тому застава майнових прав - є чинною, відповідач наділений правами заставодержателя і не позбавлений права на їх реалізацію в порядку, визначеному договором та законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виконання зобов'язань ПАТ «КБ «Експобанк» перед АТ «Укрексімбанк», що витікають з Договору підтримки та з п.п. 5.1.2, 5.1.4, 8.4 Договору про розрахунки, забезпечено заставою майнових прав, а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ «КБ «Експобанк», відкритих у АТ «Укрексімбанк» згідно з умовами Договору гарантійного депозиту, а також враховуючи положення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право вимоги коштів ПАТ «КБ «Експобанк», що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог АТ «Укрексімбанк».

Згідно з умовами Договору застави та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», предмет застави за наведеним договором (право вимоги коштів з рахунку гарантійного депозиту, відкритого заставодавцю заставодержателем відповідно до Договору гарантійного депозиту) повинен реалізовуватись у відповідності до положень вказаного договору та приписів наведеного Закону.

Крім того, за умовами п. 1.1 Договору гарантійного депозиту (в редакції додаткової угоди № 11) з метою забезпечення виконання вкладником своїх зобов'язань за Договором про підтримку від 19.04.2004 року № 10-1/23-06 та за Договором про розрахунки від 19.04.2004 року № 10-2/23-06, вкладник розміщує в банку вклад у сумі 10 000,00 доларів США на строк до 12.11.2014 року, але у будь-якому випадку на строк, не менший ніж строк, протягом якого будуть виконуватися зобов'язання за Договором про підтримку та Договором про розрахунки.

Враховуючи відсутність доказів розірвання або припинення Договору про підтримку та Договору про розрахунки, то обов'язок з повернення депозитних коштів за Договором гарантійного депозиту не настав.

При цьому, належних та допустимих доказів направлення на адресу відповідача відповідних повідомлень про розірвання чи припинення вказаних договорів, у порядку передбаченому ними, суду надано не було.

Таким чином, позивачем не доведено наявність правових підстав для повернення йому грошових коштів розмішених на гарантійному депозитному рахунку у сумі 10 000,00 доларів США.

З огляду встановлене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у сумі 10 000,00 доларів США є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року по справі № 910/22496/15 прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» підлягає задоволенню.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк».

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року по справі № 910/22496/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 5 029,92 грн. судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/22496/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

Е.О. Шевченко

Повний текст рішення складено 01.02.2016 року.