ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа № 914/1841/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Кузь В.Л.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630», № 1039 від 07.10.2015 р. (вх. № 01-05/4697/15 від 20.10.2015 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року

у справі № 914/1841/15 (головуючий суддя А.Б.Мазовіта, судді: Петрашко М.М., Ділай У.І.),

порушеній за позовом

Позивача: Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», м. Львів,

До відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630», м. Львів,

До відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Центр «Український КАПІТАЛ», м. Львів,

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», м. Львів,

Про: солідарне стягнення з Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630» та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Центр «Український КАПІТАЛ» на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованості за Кредитним договором № KU 016654 від 09 лютого 2012 року в сумі 1729478,07 грн., з яких: 1627000,00 грн. заборгованості по кредиту, 47138,70 грн. заборгованості по процентах, 55339,37 грн. пеня та стягнення судових витрат (з урахуванням заяви вх. №2732/15 від 30.06.2015 р.).

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача-1: не прибув;

від позивача: не прибув;

від відповідача-2: не прибув;

від третьої особи: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 жовтня 2015 року, справу № 914/1841/15 Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Кордюк Г.Т., Орищин Г.В.

Розпорядженням в. о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 р. внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/1841/15 Господарського суду Львівської області, замість судді Орищин Г.В. (перебування у відпустці) введено суддю Кузя В.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630», № 1039 від 07.10.2015 р. (вх. № 01-05/4697/15 від 20.10.2015 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 18.11.2015 року, про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою. Згідно з пп. 2.6.17 та п. 3 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, повідомлення з відміткою про вручення процесуальних документів адресатові долучаються до матеріалів справи (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи) (а.с. 189, 190, 191, 192).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 р., продовжено строк розгляду спору та розгляд справи відкладено на 05.01.2016 р., про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (а.с. 216/зворот).

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 04.01.2016 р. внесено зміни у склад судової колегії по справі № 914/1841/15 Господарського суду Львівської області, замість судді Кордюк Г.Т., введено суддю Орищин Г.В. Враховуючи принцип незмінності судді встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зміна складу колегії суддів) розгляд даної справи починається заново. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 ГПК України строків вирішення спору (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення»).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 05.01.2016 р. розгляд справи відкладено на 27.01.2016 р., про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (а.с. 223/зворот).

В судове засідання 27.01.2016 р. представник апелянта/відповідача-1, повторно, не зявився, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Як вбачається з апеляційної скарги (а. с. 193-194) апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року у справі № 914/1841/15 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, також просить стягнути з позивача судові витрати.

Представник позивача в дане судове засідання не прибув, вимог ухвал суду не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України. Слід зазначити, що представник позивача /ОСОБА_2 за довіреністю від 19.12.2013 р./ приймав участь у судовому засіданні яке відбулося 18.11.2015 р., заперечував проти апеляційної скарги, а також подав клопотання про продовження строку розгляду спору (а.с. 212). У судовому засіданні, яке відбулося 05.01.2016 р. інтереси позивача представляв ОСОБА_3 (представник за довіреністю від 14.12.2015 р.), який надавав усні пояснення та заперечував проти апеляційної скарги.

Від відповідача-2 представник, повторно, не прибув, вимог ухвал суду не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 представник, повторно, не прибув, вимог ухвал суду не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630», № 1039 від 07.10.2015 р. (вх. № 01-05/4697/15 від 20.10.2015 р.) до провадження та розгляд справи № 914/1841/15 з підстав зазначених в ухвалах суду від 18.11.2015 р. та від 05.01.2016 р. було відкладено, про що сторони та третю особу було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення (а. с. 189-192) та наступними рекомендованими кореспонденціями згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Однак, представники сторін та третьої особи в судове засідання не прибули.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Крім того, в ухвалі суду від 05.01.2016 р. участь повноважних представників судом обовязковою не визнавалась (а. с. 222-223).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 р. (п. п. 4-6 резолютивної частини ухвали) зобовязано позивача (ПАТ «ВіЕс Банк»), відповідача-2 (ТзОВ «Бізнес Центр «Український КАПІТАЛ») та третю особу (ТзОВ «ХоСаРо») подати: письмовий, документально та нормативно обґрунтований відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, однак вимог ухвали суду позивачем, відповідачем-2 та третьою особою виконано не було.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 914/1841/15 та прийшла до висновку, розглядати справу без участі представників сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року по справі № 914/1841/15 (головуючий суддя А.Б.Мазовіта, судді: Петрашко М.М., Ділай У.І.) вирішено: позов задоволити частково, стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Львівське автотранспортне підприємство-14630», м. Львів, вул. Городницька, 47 (ідентифікаційний номер 03114744) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Центр «Український КАПІТАЛ», м. Львів, вул. Промислова, 50/52 (ідентифікаційний код 32894026) на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», м. Львів, вул. Грабовського, 11 (ідентифікаційний код 19358 грн. 74 коп. заборгованості по кредиту, 34589 грн. 56 коп. судового збору (п. п. 1, 2 резолютивної частини рішення). В частині стягнення 233061 грн. 26 коп. заборгованості по кредиту, 47138 грн. 70 коп. заборгованості по сплаті процентів, 55339 грн. 37 коп. пені провадження припинено (п. 3 резолютивної частини рішення) (а. с. 170-171, 172-178).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 21.09.2015 р. у справі № 914/1841/15, апелянт/відповідач-1 (Публічне акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство - 14630) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 193-194), просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року у справі № 914/1841/15 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, також просить стягнути з позивача судові витрати.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми процесуального права, з неповним зясуванням судом усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Вважає, що місцевим судом в односторонньому порядку взято до уваги вимоги позивача про стягнення сум основної заборгованості та штрафних санкцій, оскільки наведений розрахунок апелянта містить значні розбіжності та посилається на п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» де вказано, що якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Враховуючи наведе в апеляційній скарзі апелянт/відповідач-1 вважає, що рішення у справі № 914/1841/15 підлягає скасуванню у звязку з недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Позивач: Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк», перейменованого згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (Протокол № 48 від 11.10.2013 р.). Публічне акціонерне товариство «Фольксбанк2 є правонаступником усіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Фольксбанк», перейменованого згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (Протокол № 39 від 03.08.2009 р.) у звязку із приведенням діяльності Відкритого акціонерного товариства «Фольксбанк» у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. Відкрите акціонерне товариство «Фольксбанк» є правонаступником усіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Електрон Банк», перейменованого згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів (протокол № 36 від 03.04.2008 р.). Відкрите акціонерне товариство «Електрон Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Акціонерно-комерційного «Електрон Банку», перейменованого згідно з рішенням позачергових Загальних Зборів акціонерів (протокол № 21 від 21.09.2001 р.). Акціонерно-комерційний «Електрон Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Акціонерно-комерційного «Електронбанку», перейменованого згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів (протокол № 8 від 04.09.1993 р.), який створений згідно рішення установчих зборів акціонерів (протокол № 1 від 31.08.1991 р.) та зареєстрований Національним банком України за № 25 від 10 жовтня 1991 р. що підтверджується п. 1.1. Статуту ПАТ «ВіЕс Банк» (нова редакція) (а. с. 53-54).

Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 19358632, місцезнаходження юридичної особи: 79000, Львівська обл., м. Львів, Галицький район, вул. Грабовського, буд. 11, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 58-62).

Відповідач-1/апелянт: Відкрите акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство-14630» (перейменоване згідно Закону України «Про акціонерні товариства» у Публічне акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство-14630») у Публічне акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство-14630», є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 03114744, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 79019, Львівська обл., м. Львів, Шевченківський район, вул. Городницька, буд. 47, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 63-67).

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Центр «Український КАПІТАЛ», є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 32894026, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 79024, Львівська обл., м. Львів, Шевченківський район, вул. Промислова, буд. 50/52.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 20794249, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 79024, Львівська обл., м. Львів, Шевченківський район, вул. Промислова, буд. 50/52, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим судом, 09 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Фольксбанк» (перейменоване на публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» згідно рішення позачергових загальних зборів акціонерів, оформленого протоколом № 48 від 11.10.2013 р., п. 1.1. Статуту ПАТ «ВіЕс Банк») (Банк за договором, Позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством «Львівське автотранспортне підприємство-14630» (перейменоване згідно Закону України «Про акціонерні товариства» у Публічне акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство-14630») (Позичальник за договором, Відповідач у справі) укладено кредитний договір № KU016654 (надалі договір) (а. с. 23-25).

09.02.2012 р. також до вищезазначеного договору між сторонами у справі укладено додаток № 1 до кредитного договору № KU016654 від 09.02.2012 р. (Графік погашення кредиту) (а. с. 26-27).

Колегією суддів встановлено, що вищезазначений кредитний договір та додаток № 1 до кредитного договору, укладено в письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними представниками сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, 207, 208, 1054 Цивільного кодексу України.

За своїми основними та другорядними ознаками, зазначений вище правочин є кредитним договором (ст. 1054 ЦК України), правовідносини за яким регулюються приписами ОСОБА_1 71 ЦК України.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до умов кредитного договору Банк зобовязується надати Позичальнику грошові кошти в сумі 3600000,00 грн. строком на 60 місяців (надалі кредит). Позичальник зобовязується повернути Банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що міститься в додатку № 1 до кредитного договору і є його невідємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 09 лютого 2017 року (п. п. 1.1., 1.2. договору).

Згідно п. 1.3. договору плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 17% річних.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач надав відповідачу обумовлену суму грошових коштів.

З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами у справі в процесі дії кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1, № 2, № 3 (а. с. 28, 31, 32).

26 березня 2014 р. сторони уклали додаткову угоду № 4 до кредитного договору, якою виклали кредитний договір №KU016654 від 09.02.2012 р. та додаток № 1 (графік погашення кредиту) в новій редакції (а. с. 33-41, 42, 68-85).

У відповідності до умов кредитного договору в новій редакції, розмір плати за користування кредитом встановлений у розмірі 17% річних, яка сплачується з 1-го до 10-го числа (включно) наступного місяця.

Відповідно до п. 8.3. кредитного договору в новій редакції, позичальник зобовязується повертати банку кредит з періодичністю та в розмірах, визначених в розділі 1 кредитного договору та відповідно до графіку з урахуванням пільгового періоду щодо погашення кредиту, якщо такий встановлений кредитним договором.

Пунктом 17.2. кредитного договору в новій редакції передбачено, що у разі невиконання чи несвоєчасного виконання боргових зобовязань в частині повернення кредиту/траншу та/або сплати процентів, комісій, згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань позичальником за кожен календарний день прострочення.

Згідно п. 12.1.8. кредитного договору в новій редакції, банк має право незалежно від інших положень кредитного договору вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання будь-якої з викладених обставин, зокрема, в разі утворення в позичальника простроченої заборгованості за борговими зобовязаннями.

Таке виконання боргових зобовязань повинно бути здійснене позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення від банку, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком відповідного повідомлення позичальнику.

Крім того, 09.02.2012 р. на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № KU16654 від 09 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (Кредитор за договором, Позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес центр «Український Капітал» (Поручитель за договором, Відповідач-2 у справі) було укладено договір поруки №KU 016654/S-1 (надалі договір поруки) (а. с. 43-44).

Відповідно до п 1.2 договору поруки, поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобовязань за договором основного зобовязання, а саме сплатити кредитору заборгованість по кредиту (основний борг) в межах 3600000,00 грн. в строки та на умовах, передбачених у договорі основного зобовязання, сплатити кредитору заборгованість по процентах, нарахованих на суму основного боргу, комісії та штрафні санкції в строки, розмірах та на умовах, передбачених у договорі основного зобовязання, виконати всі інші обовязки передбачені договором основного зобовязання та додатками до нього, якщо такі є чи будуть укладені до нього у майбутньому.

Згідно п. 2.4.1. договору поруки, поручитель зобовязується виконати зобовязання боржника впродовж 5 банківських днів з моменту отримання вимоги від кредитора шляхом перерахування суми заборгованості боржника за реквізитами, вказаними в кредитному договорі.

Як зазначено ПАТ «ВіЕс Банк», станом на 03.06.2015 року заборгованість ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство-14630» за кредитним договором №KU16654 згідно з розрахунком ПАТ «ВіЕс Банк» становила 1686200,00 грн. по тілу кредиту, 56093,38 грн. заборгованості по відсотках.

У звязку із вищенаведеним позивачем було направлено відповідачу-1 повідомлення-вимогу № вих. №10-3/6835 від 02.04.2015 р. (а. с. 45) та вимогу вих. № 10-3/9995 від 14.05.2015 р. (а. с. 47) про дострокову сплату суми кредиту та нарахованих відсотків, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 46, 48).

Однак, вищезазначені вимоги залишені відповідачем-1 без відповіді та реагування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржниками, що в свою чергу є підставою для стягнення з них суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Згідно з п. 8.1 кредитного договору в новій редакції повернення кредиту здійснюється позичальником у валютах кредиту та у порядку, визначених кредитним договором.

Відповідно до п. 15.1 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит та виконати інші боргові зобовязання у порядку та строки, визначені кредитним договором.

Пунктом 12.1.8. кредитного договору сторони визначили, що банк, незалежно від інших положень кредитного договору має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання певних обставин, зокрема, утворення у позичальника простроченої заборгованості за борговими зобовязаннями. Таке виконання боргових зобовязань повинно бути здійснене позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком відповідного повідомлення позичальником (у випадку користування кредитом у вигляді строкового кредиту або кредитної лінії).

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору №KU16654 встановлено графік погашення кредиту позичальником: з березня 2014 року по лютий 2017 року.

Колегією суддів встановлено, та підтверджується матеріалами справи, позивачем 26.06.2015 р. на адресу відповідача-2 було надіслано вимогу № 10-3/13318 (а. с. 146) та повідомлення-вимогу № 10-3/13317 (а. с. 148), про необхідність погашення кредитної заборгованості, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 147, 149).

З матеріалів справи вбачається, відповідачем-1 під час розгляду справи в місцевому господарському суді було повернуто позивачу кредитні кошти у розмірі 233061,26 грн., сплачено 47138,70 грн. процентів та 55339,37 грн. пені, про що долучено довідку від 21.09.2015 р. №10-3/19001 та виписки з рахунку (а. с. 162-164, 165, 166-167).

Однак, слід зазначити наступне, позивачем під час подання позовної заяви до місцевого господарського суду в прохальній частині не було заявлено вимогу про стягнення заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 65399,41 грн. та пені у розмірі 213874,64 грн., у звязку з чим місцевим господарським судом в тій частині прийнято рішення про припинення провадження у справі, якщо відсутній предмет спору відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зважаючи на наведені норми та сплачену відповідачем-1 суму заборгованості, місцевим господарським судом правомірно припинено провадження в частині стягнення 233061,26 грн. заборгованості по кредиту, 47138,70 грн. заборгованості по сплаті відсотків та 55339,37 грн. пені.

Відтак, несплаченою залишилася сума заборгованості в сумі 1393938,74 грн. по тілу кредиту.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічно, ст.526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В розумінні ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з договору та інших угод, передбачених законодавством, а також з угод, які не передбачені законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено ч. 3 ст. 346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Порушенням зобовязання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як зазначено вище, судом встановлено неналежне виконання відповідачем-1 свого зобовязання за кредитним договором у звязку з чим утворилася заборгованість на суму 1393938,74 грн. по тілу кредиту.

Таким чином, вимога позивача про солідарне стягнення основного боргу по кредитному договору №KU16654, яка заявлена до позичальника та поручителя є обґрунтованою та доведеною в судовому порядку, про що вірно зазначено місцевим господарським судом.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші твердження апелянта/відповідача-1, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/відповідача-1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 21.09.2015 р. у справі № 914/1841/15 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 27, 32-34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року у справі № 914/1841/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача-1.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.

27.01.2016 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 01.02.2016 р.