ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28 січня 2016 р. Справа № 909/57/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Манів-Головецька О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області вх.№ 12222/15 від 13.11.15 та вх.№13707/15 від 16.12.15 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі

за позовом: приватного підприємства "ПМК-7", вул. Є.Коновальця, 227-а, м. Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області, вул. Петрушевича, 1, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення 24413239,00 грн. заборгованості

за участю:

від стягувача/позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність (№ 2 від 14.01.15)

від скаржника/відповідача: ОСОБА_2 - провідний юрисконсульт, (довіреність № 01-ю-11/922 від 28.08.15);

від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: ОСОБА_3 - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, довіреність (№ 20-22/106 від 27.04.15)

ВСТАНОВИВ:

Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області звернулась в суд із скаргою (вх.№ 12222/15 від 13.11.15) по справі №909/57/15 про визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження незаконними; про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.10.15 недійсною; визнання постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.10.15 недійсною та скаргою (вх.№13707/15 від 16.12.15) про визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору незаконними; визнання постанови про стягнення виконавчого збору від 18.11.15 недійсною, які прийняті для спільного розгляду.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги, викладені у скарзі, підтримав з урахуванням поданих заяв про зменшення вимог по скаргах ( вх.№ 1129/16 та вх.№1130/16), згідно яких просить суд постанови 1) про відкриття виконавчого провадження від 28.10.15; 2) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.10.15; 3) про стягнення виконавчого збору від 18.11.15 визнати недійсними.

В обґрунтування поданих скарг зазначив, що вказані вище постанови ДВС суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.11 №845.

Вимоги, викладені у скаргах, обґрунтовуються безпідставністю винесення зазначених постанов, оскільки рішення суду у даній справі повинно виконуватися в порядку ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" органами Державного казначейства України.

Представник стягувача подав заяву про припинення провадження по розгляду скарги вх.№ 12222/15 від 13.11.15, обґрунтовану відсутністю спору, оскільки наказ господарського суду №267 від 23.03.15 повернуто стягувачу за його заявою у зв"язку із частковим погашенням боргу, в задоволенні якої судом відмовлено, оскільки дана процесуальна дія суперечить закону та порушує права та охоронювані законом інтереси боржника. Розгляд скарги вх.№13707/15 від 16.12.15 поклав на розсуд суду.

Представник відділу примусового виконання рішень заперечив щодо вимог, викладених у скарзі та зазначив, що державним виконавцем всі дії по виконанню рішення господарського суду від 03.03.15 вчинені у відповідності до чинного законодавства України.

Розглянувши матеріали скарг, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини справи, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Cтаттею 116 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

На виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.15 у справі №909/57/15 за позовом приватного підприємства "ПМК-7"до Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області про стягнення 24 413 239,00 грн. заборгованості видано наказ №267 від 23.03.15.

28.10.15 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу №267 від 23.03.15, яку отримано Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області 09.11.15.

Також, 28.10.15 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 18.11.15 винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п.1.1. Положення про Службу автомобільних доріг в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 з ЄДРЮОФОП (Т.1 а.с.121,129), Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України.

Служба автомобільних доріг є неприбутковою організацією та одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування (п.1.4., 1.5. Положення про Службу автомобільних доріг в Івано-Франківській області).

Згідно довідки Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області №07.1-12/4-85 від 06.01.16, Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області рахується за кодом з 29.05.08 в Єдиному реєстрі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, отримує фінансування з Державного/місцевих бюджетів та знаходиться на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

В силу ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Згідно ст.1 зазначеного вище Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Статтею 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи, згідно п. 1 якої встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

На підставі Закону України "Про виконавче провадження", постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.11 №845 затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів та боржників (далі-Порядок).

Цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Боржники, згідно Порядку - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Крім того, пунктом 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України установлено, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Згідно ст. 1212 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві , боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вказано, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов"язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Беручи до уваги, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначений механізм виконання рішень, стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, суд вважає що примусове виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.15 у справі №909/57/15 має здійснювати орган казначейства, якому і слід подавати виконавчий документ, у зв'язку з чим головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 49151793 від 28.10.2015 порушено норми чинного законодавства України, оскільки у даному випадку виконання рішення суду повинно було здійснюватись виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Виходячи із аналізу зазначених вище норм закону суд вважає, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.10.15; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.10.15 винесені неправомірно, оскільки рішення суду про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються Державною казначейською службою, а не виконавчою службою, тому, суд прийшов до висновку, що підлягає визнанню недійсною і постанова про стягнення виконавчого збору від 18.11.15.

Отже, скарги про визнання постанов про відкриття виконавчого провадження від 28.10.15; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.10.15 та про стягнення виконавчого збору від 18.11.15 недійсними у виконавчому провадженні №49151793 підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.124 Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", керуючись ч. 3 ст. 121-2, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скарги Служби автомобільних доріг у Івано-Франківській області на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вх.№ 12222/15 від 13.11.15 та вх.№13707/15 від 16.12.15 задовольнити.

Визнати недійсною постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.10.15 у виконавчому провадженні №49151793.

Визнати недійсною постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.10.15 у виконавчому провадженні №49151793.

Визнати недійсною постанову про стягнення з служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області виконавчого збору від 18.11.15 у виконавчому провадженні №49151793.

Копію даної ухвали направити учасникам судового процесу та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001).

Суддя Максимів Т. В.