Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" лютого 2016 р. Справа № 906/1789/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

- від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт Відділу виконавчих проваджень Управління судової роботи Юридичного департаменту, дов.№14-10 від 14.01.2015

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Приватного підприємства "Комфорт-Тепло" (м. Житомир)

про стягнення 349683,51 грн.

Позивач подав до господарського суду Житомирської області позов про стягнення з відповідача на свою користь 349683,51 грн заборгованості за поставлений природний газ, з яких: 213899,95 грн сума основного боргу, 15600,30 грн пеня, 108687,07 грн інфляційні втрати та 11496,19 грн 3% річних.

Ухвалою від 30.12.2015 господарський суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі; витребував від сторін необхідні документи.

Ухвалою від 15.01.2016 господарський суд у зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи відклав та направив копію ухвали на адресу засновника відповідача - ТОВ "Укрелітбуд" (м. Житомир) та ліквідатору ТОВ "Укрелітбуд" арбітражному керуючому ОСОБА_2 (м. Суми).

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ліквідатором ТОВ "Укрелітбуд" арбітражний керуючий ОСОБА_2 отримав ухвалу суду від 15.01.2016 (а. с. 56).

У постанові Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (абзац 1 пп. 3.9.2 п. 3.9) зазначено, зокрема, що у випадку нез'явлення в засідання представників сторін, справа може бути розглянута без їх участі, якщо їх неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що явка відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалася, клопотань про відкладення розгляду справи та повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача до суду не надходило, суд вважає за можливе розглянути спір у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

31.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Приватним підприємством "Комфорт-Тепло" (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу №13/3378-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу (а. с. 15 - 20) (далі - Договір), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору (п.п. 1.1. Договору).

Газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 227 тис. куб. м.

Пунктом 3.3 Договору сторони встановили, що приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п.п. 3.4 Договору, вищевказаний акт приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що ціна за 1000,0 куб.м. газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 13/3378-ТЕ-10 від 31.01.2013, за період січень - грудень 2013 року НАК "Нафтогаз України" поставила відповідачу природний газ в об'ємі 193,316 тис. куб. м на загальну суму 214899,95 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013, від 28.02.2013, від 31.03.2013, від 30.04.2013, від 31.05.2013, від 30.06.2013, від 31.07.2013, від 31.10.2013, від 30.11.2013 та від 31.12.2013 (а. с. 15 - 30). Дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, оскільки передбачені умовами п. 3.4 Договору.

Відповідач свої зобов'язання щодо здійснення розрахунків за отриманий природний газ виконав частково, сплативши позивачу в рахунок погашення заборгованості лише 1000,00 грн.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, станом на день подання позовної заяви до суду, утворилась заборгованість перед позивачем за отриманий природний газ згідно з Договором в сумі 213899,95 грн (214899,95 -1000,00).

Згідно зі ст. ст. 525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 213899,95 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними в матеріалах справі документами а саме довідкою по операціях та інформацією про кінцеве сальдо відповідача (а. с. 13,14).

Що стосується нарахованих позивачем 15600,30 грн пені за порушення відповідачем своїх зобов'язань по оплаті переданого природного газу, слід зазначити таке.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за переданий природний газ, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Реченням другим пункту 7.2 Договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши правильність нарахування пені за визначений позивачем період, судом встановлено, що позивачем безпідставно нараховувалась пеня по день часткових проплат включно, що суперечить п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку що розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені складає 15599,88 грн. Отже, у стягнені з відповідача 0,42 грн пені слід відмовити за безпідставністю її нарахування.

Що стосується нарахованих та заявлених до стягнення позивачем на свою користь з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 10-12), позивач просить стягнути з відповідача 108687,07 грн інфляційних втрат та 11496,19 грн 3% річних, нарахованих на суму боргу за переданий природний газ за період січень - грудень 2013 року.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних вважає правомірно заявленою до стягнення їх суму у розмірі 11496,07 грн, оскільки при перевірці наданого позивачем розрахунку річних судом було встановлено, що позивачем невірно визначено період нарахування річних, з огляду на те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Тому у стягненні з відповідача 0,12 грн 3% річних слід відмовити за безпідставністю.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних, господарський суд зазначає, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. При цьому, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Тобто індекс інфляції розраховується за кожен місяць окремо виходячи з сукупного періоду прострочення заборгованості за весь період її існування, включаючи й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Провівши перерахунок інфляційних втрат згідно з розрахунком позивача, суд встановив, що позивачем невірно нараховано інфляційні втрати за січень 2013 року, травень 2013 року, червень 2013 року та грудень 2013 року.

За таких обставин, сума яка підлягає задоволенню становить 108534,59 грн.

В частині стягнення 152,48 грн інфляційних слід відмовити, як необґрунтовані.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами і іншими учасниками процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 349530,49 грн, з яких: 213899,95 грн основного боргу, 15599,88 грн пені, 11496,07 грн 3% річних та 108534,59 грн інфляційних втрат. У стягненні 0,42 грн пені, 0,12 грн 3% річних та 152,48 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Комфорт-Тепло" (10020, м. Житомир, пр. Миру, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ):

- 213899,95 грн - основного боргу;

- 15599,88 грн - пені;

- 11496,07 грн - 3% річних;

- 108534,59 грн - інфляційних;

- 5242,96 грн - судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.02.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу

3 - відповідачу