РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа №910/30923/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕІР СТРІМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНЕСАНС ТРАСТ"

про стягнення 97000,00 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Солотва Н.Б. за довіреністю б/н від 21.08.2015

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕІР СТРІМ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНЕСАНС ТРАСТ" (відповідач) про стягнення 97000,00 грн. заборгованості на підставі Договору поставки № 14 від 04.06.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу товар, проте відповідач в порушення умов договору зобов'язання стосовно здійснення оплати поставленого товару в повному обсязі та у строк, передбачений договором, не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30923/15 та призначено розгляд справи на 25.01.2016 о 14:50 год.

В судове засідання, призначене на 25.01.2016, представник позивача з'явився, на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 09.12.2015 подав супровідним листом № б/н від 25.01.2016 наступні документи: власне письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору, копію рахунку-фактури № СФ-0000012 від 05.06.2015, копію довідки ПАТ "Вест Файненс Енд Кредит Банк" № 7113 від 21.01.2016 на підтвердження здійснення відповідачем часткових розрахунків за спірний товар в загальній сумі 111000,00 грн.

В судовому засіданні 25.01.2016 представник позивача також подав заяву, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 84000,00 грн. заборгованості, оскільки після подання позову та відкриття провадження у справі відповідачем було частково погашено спірну заборгованість.

Подані представником позивача в судовому засіданні 25.01.2016 вищезазначені супровідний лист з документами та заява були залучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник відповідача в судове засідання 25.01.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.12.2015 не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 992.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів.

Втім, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, інших учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали вирішенню спору в даному судовому засіданні, судом встановлені не було .

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 25.01.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та зважаючи на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні 25.01.2016 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав з урахуванням поданої ним в даному судовому засіданні заяви.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.01.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕІР СТРІМ" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНЕСАНС ТРАСТ" (відповідач, покупець) був укладений Договір поставки № 14 (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно п. 1.2 Договору вид товару, асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю, загальна вартість окремої партії товару визначаються Специфікацією, яка є додатком та невід'ємною частиною даного Договору. Термін "партія товару" означає кількість товару, визначеного в кожній окремій Специфікації.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що перехід до покупця права власності на товар відбувається після передачі такого товару уповноваженому довіреністю представнику покупця. Приймання товару по кількості відбувається шляхом підписання представником покупця, уповноваженого довіреністю, видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.2 Договору погоджено, що оплата партії товару покупцем здійснюється протягом 15 календарних днів з дати отримання товару, якщо інше не визначено в Специфікації, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно п. 8.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2015, в частині взаєморозрахунків - до повного виконання зобов'язань.

У позовній заяві позивач зазначив, що на виконання умов Договору, відповідно до Специфікації № 014 від 04.06.2015, яка є невід'ємною частиною Договору, ним було поставлено відповідачу товар (натуральний какао-порошок) на загальну суму 195000,00 грн., який був прийнятий представником відповідача за довіреністю № 000306 від 05.06.2015, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000014 від 05.06.2015.

Позивач вказав, що з урахуванням п. 4.2 Договору відповідач був зобов'язаний оплатити партію товару протягом 15 календарних днів з дати отримання товару, а отже строк оплати товару за видатковою накладною № РН-0000014 від 05.06.2015 сплив 20.06.2015.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач лише частково оплатив товар згідно видаткової накладної № РН-0000014 від 05.06.2015, у зв'язку з чим прострочена заборгованість відповідача склала 97000,00 грн., які позивач просив стягнути з останнього.

Під час судового розгляду справи, в судовому засіданні 25.01.2016, представник позивача подав заяву, відповідно до якої просив стягнути з відповідача лише 84000,00 грн. заборгованості, оскільки після подання позову та відкриття провадження у справі відповідачем було частково погашено спірну заборгованість. При цьому представник позивача залучив до матеріалів справи копію довідки ПАТ "Вест Файненс Енд Кредит Банк" № 7113 від 21.01.2016, відповідно до якої підтверджується здійснення відповідачем в період з 03.07.2015 по 16.12.2015 часткових розрахунків за спірний товар в загальній сумі 111000,00 грн.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач в судове засідання 25.01.2016 не з'явився, належних і допустимих доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не надав та не надіслав.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов таких висновків.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вищенаведені умови Договору № 14 від 04.06.2015 свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Наявні в матеріалах справи копії Специфікації № 014 від 04.06.2015 та видаткової накладної № РН-0000014 від 05.06.2015 підтверджують, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 195000,00 грн., який був прийнятий представником відповідача за довіреністю № 000306 від 05.06.2015. При цьому зазначена видаткова накладна містить підпис уповноваженої особи відповідача про отримання товару та відтиск печатки відповідача.

На оплату товару в сумі 195000,00 грн. позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000012 від 05.06.2015, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно з п. 4.2 Договору відповідач був зобов'язаний оплатити товар в сумі 195000,00 грн., поставлений йому відповідно до видаткової накладної № РН-0000014 від 05.06.2015, до 20.06.2015 (включно).

Водночас, наявна в матеріалах справи довідка ПАТ "Вест Файненс Енд Кредит Банк" № 7113 від 21.01.2016, надана на запит позивача, підтверджує здійснення відповідачем лише часткових платежів за спірний товар в загальній сумі 111000,00 грн. в період з 03.07.2015 по 16.12.2015 (з призначенням платежу "оплата сировини - какао-порошок, згідно рах. № 12 від 05.06.2015").

Докази здійснення відповідачем повної оплати спірного товару в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведені правові норми та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в порушення умов Договору, відповідач не виконав зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений на підставі Специфікації № 014 від 04.06.2015 та видаткової накладної № РН-0000014 від 05.06.2015 товар, оскільки здійснив лише часткову його оплату, а тому станом на час розгляду спору по суті заборгованість відповідача за цей товар становить 84000,00 грн. (195000,00 грн. - 111000,00 грн. = 84000,00 грн.). В цій частині позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, аналіз здійснених відповідачем часткових платежів за спірний товар, які відображені у довідці ПАТ "Вест Файненс Енд Кредит Банк" № 7113 від 21.01.2016, свідчить, що в рахунок оплати за спірний товар відповідачем було сплачено до порушення провадження у справі ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 101000,00 грн., а не 98000,00 грн., як вказав позивач у розрахунку, доданому до позовної заяви, у зв'язку з чим і просив стягнути з відповідача 97000,00 грн. заборгованості (195000,00 грн. - 98000,00 грн. = 97000,00 грн.).

Наведене, в свою чергу, свідчить, що в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 3000,00 грн. (101000,00 грн. - 98000,00 грн.) спір був відсутній і до порушення провадження у справі № 910/30923/15 (195000,00 грн. - 101000,00 грн. = 94000,00 грн.), а тому в частині позовних вимог в сумі 3000,00 грн. позивачу належить відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Судом за даними довідки ПАТ "Вест Файненс Енд Кредит Банк" № 7113 від 21.01.2016 також встановлено, що 10000,00 грн. за спірний товар було сплачено відповідачем після порушення провадження у справі ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2015, зокрема, 5000,00 грн. згідно платіжного доручення № 4485 від 11.12.2015 та 5000,00 грн. згідно платіжного доручення № 4752 від 16.12.2015.

Наведене, в свою чергу, свідчить, що в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 10000,00 грн. предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи, а тому цій частині позовних вимог провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України. Зокрема, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 3 п.п. 4.4 п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно з якою припинення провадження у справі на підставі норми пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (ч. 2 ст. 49 ГПК України).

З урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК України судовий збір в сумі 1455,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) заборгованості, у зв'язку з відсутністю предмета спору в цій частині позову.

2. В іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНЕСАНС ТРАСТ" (01014, м. Київ, провулок Мічуріна, буд. 3/2 літ. А, офіс 21; ідентифікаційний номер 34415593) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕІР СТРІМ" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, 8-Д; ідентифікаційний код 37474887) 84000,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок) заборгованості, 1455,00 грн. (одну тисячу чотириста п'ятдесят п'ять гривень 00 коп.) судового збору.

4. В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.01.2016.

Суддя Гумега О.В.