номер провадження справи 27/190/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2016 Справа № 908/5979/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Егерія (69093 м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, 9)

до Публічного акціонерного товариства Завод Запоріжавтоматика (69057 м. Запоріжжя, вул. Адм.Нахімова, 3)

про стягнення 147 689 грн. 82 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 1 від 11.01.2016р.

від відповідача: не зявився

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю Егерія до Публічного акціонерного товариства Завод Запоріжавтоматика про стягнення 113 945 грн. 20 коп. основного боргу, 30 364 грн. 86 коп. втрат від інфляції, 3 379 грн. 76 коп. 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2015р., справу № 908/5979/15 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 08.12.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5979/15, присвоєно справі номер провадження 27/190/15 та призначено судове засідання на 12.01.2016р.

При оформлені ухвали господарського суду від 08.12.2015р. було допущено описку в назві позивача, а саме: замість Товариства з обмеженою відповідальністю Егерія (69093 м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, 9), зазначено Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія (69093 м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, 9).

Ухвалою суду від 12.01.2016р. виправлено допущену помилку.

У судовому засіданні 12.01.2016р. оголошувалася перерва до 29.01.2016р., для надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті, а також можливого врегулювання спору мирним шляхом.

29.01.2016р. продовжено розгляд справи № 908/5979/15.

У судовому засіданні 29.01.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві. Просить суд стягнути з відповідача 113 945 грн. 20 коп. основного боргу, 30 364 грн. 86 коп. втрат від інфляції, 3 379 грн. 76 коп. 3% річних.

Представник відповідача у судове засідання, відкрите 29.01.2016р. не зявився, вимог суду не виконав, письмового відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.

У судовому засіданні 12.01.2016р. представник відповідача письмового відзиву не надав, звернувся до суду з усним клопотанням про відкладення розгляду справи, для надання сторонам часу для проведення звірки взаємних розрахунків та можливим врегулюванням спору мирним шляхом.

20.01.2016р. відповідач надіслав на адресу суду оригінали платіжних доручень (додатні до матеріалів справи), письмового відзиву не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно розяснень Вищого Господарського Суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Розяснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких розяснень президії Вищого арбітражного суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання не звільняє відповідача від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Суд зазначає, що господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси Публічного акціонерного товариства Завод Запоріжавтоматика, згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобовязання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 04.10.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Егерія (продавець) та Публічним акціонерним товариством Завод Запоріжавтоматика (покупець) укладеного договір № 34.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобовязується поставити, а покупець оплатити та прийняти кабельно-провідникову продукцію, яка іменується товаром.

Згідно п. 2.1 договору найменування товару, його кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, гривнева вартість товару зазначається в рахунках-фактурах та накладних. Дані документи оформлюються на кожне замовлення товару і є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до умов договору № 34 від 04.10.2013р. позивач поставив відповідачу кабельно-провідникову продукцію загальною вартістю 309 943 грн. 90 коп., на підставі наступних видаткових накладних: № 196 від 03.12.2014р. на суму 99 937 грн. 90 коп., № 13 від 20.03.2015р. на суму 113 683 грн. 25 коп., № 17 від 10.04.2015р. на суму 96 322 грн. 75 коп.

Отримання продукції підтверджується підписом уповноваженої довіреністю відповідача особи на видаткових накладних.

Згідно з п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 04.08.2014р., відповідач зобов'язався оплатити поставлену продукцію протягом 15 календарних днів з моменту її отримання. Для здійснення оплати виставлені відповідні рахунки:

№ 209 від 03.12.2014р. на суму 99 937 грн. 90 коп. - строк оплати не пізніше 18 грудня 2014 року; № 17 від 19.03.2015р. на суму 113 683 грн. 25 коп. - строк оплати не пізніше 04 квітня 2015 року; № 19 від 10.04.2015р. на суму 96 322 грн. 75 коп. - строк оплати не пізніше 25 квітня 201 5 року.

На день звернення позивача з позовом до суду відповідач здійснив наступну оплату за рахунками:

№ 209 від 03.12.2014р.:

20 000 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 123 від 30.01.2015р.;

10 000 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 147 від 03.02.2015р.;

10 000 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 161 від 06.02.2015р.;

49 937 грн. 90 коп. (платіжне доручення № 390 від 17.03.2015р.

Всього відповідачем сплачено 89 937 грн. 90 коп. Заборгованість за рахунком № 209 від 03.12.2014р. склала 10 000 грн. 00 коп.

№ 17 від 19.03.2015р.:

41 060 грн. 80 коп. (платіжне доручення № 486 від 09.04.2015р.;

30 000 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 935 від 07.07.2015р.;

10 000 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 991 від 14.07.2015р.;

25 000 грн. 00 коп. (платіжне доручення № 1206 від 08.09.2015р.

Всього відповідачем сплачено 106 060 грн. 80 коп. Заборгованість за рахунком № 17 від 19.03.2015р. склала 7 622 грн. 45 коп.

Рахунок № 19 від 10.04.2015р. залишився відповідачем не сплачений, заборгованість по даному рахунку склала 96 322 грн. 75 коп.

Отже, в порушення умов договору відповідач лише частково розрахувався за отриманий товар, в результаті чого сума основного боргу склала 113 945 грн.20 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином та поставив відповідачу товар, відповідно до умов договору № 34 від 04.10.2013р.

Відповідач не виконав у повному обсязі умови договору № 34 від 04.10.2013р., факт виконання зобовязань за договором відповідач належним чином не довів.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства Завод Запоріжавтоматика 113 945 грн. 20 коп. основного боргу.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 30 364 грн. 86 коп. інфляційних втрат та 3 379 грн. 76 коп. 3% річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться 3 % річних та інфляційні втрати.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобовязань за договором № 34 від 04.10.2013р. належним чином відповідач не довів.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою програмного комплексу Законодавство та враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, господарський суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума 3 % річних у розмірі 3 379 грн. 76 коп. та сума витрат від інфляції у розмірі 30 364 грн. 86 коп.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України 29.01.2016року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Егерія (69093 м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, 9) до Публічного акціонерного товариства Завод Запоріжавтоматика (69057 м. Запоріжжя, вул. Адм.Нахімова, 3) задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Завод Запоріжавтоматика (69057 м. Запоріжжя, вул. Адм. Нахімова, 3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Егерія (69093 м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, 9 ) 113 945 (сто тринадцять тисяч девятсот сорок пять)грн.20коп. основного боргу, 30 364 (тридцять тисяч триста шістдесят чотири)грн.86 коп. втрат від інфляції, 3 379 (три тисячі триста сімдесят девять) грн.76коп. 3% річних та судовий збір в сумі 2 215( дві тисячі двісті п'ятнадцять)грн.35коп.. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 02.02.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.