РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/28889/15

За позовомПублічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
ДоДержавного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»
Простягнення 868 281,38 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Бернацька О.В. - дов. № 14-102 від 18.04.2014 р.;

від відповідача: Пруська Т.А. - дов. № 126 від 25.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення 868 281,38 грн.

Ухвалою суду від 16.11.2015 було порушено провадження у справі № 910/28889/15 та призначено справу до розгляду на 08.12.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 08.12.2015 не з'явився, проте 08.12.2015 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 08.12.2015 представник позивача надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи заперечував.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи на 21.12.2015.

Представник позивача 21.12.2015 через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а в судовому засіданні 21.12.2015 надав усні пояснення у справі.

Представник відповідача 21.12.2015 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, а в судовому засіданні надав усні пояснення у справі.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні 21.12.2015 подав клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, яке судом розглянуто та задоволено.

У судовому засіданні 21.12.2015 судом було оголошено перерву до 18.01.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні 18.01.2016 року подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечує.

У судовому засіданні 18.01.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2012 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ДПЗД «Укрінтеренерго» (покупець) укладено Договір, за умовами якого:

- продавець зобов'язується поставити покупцеві імпортований природній газ, а покупець прийняти газ і оплатити його вартість в обсязі, зазначеному у пункті 1.2 Договору (пункт 1.1 Договору);

- продавець передає покупцю за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 природній газ в обсязі до 162 980, 30 куб. м., а саме: січень - 15 304, 80 куб. м.; лютий - 14 549, 40 куб. м.; березень - 15 278, 20 куб. м.; квітень - 13 701, 90 куб. м.; травень - 12 895, 20 куб. м.; червень - 12 507, 20 куб. м.; липень - 13 758,20 куб. м.; серпень - 7 890, 40 куб. м.; вересень - 12 930, 80 куб. м.; жовтень - 14 475, 30 куб. м.; листопад - 14 650, 30 куб. м.; грудень - 15 038, 60 куб. м. (пункт 1.2 Договору);

- ціна Договору станом на 19.01.2012 становить 643 103 965,77 грн. (пункт 3.1 Договору);

- загальна ціна Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (пункт 3.2 Договору);

- остаточний розрахунок за фактично переданий природній газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 4.1 Договору);

- покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого газу (підпункт 6.1.1 пункту 6.1 Договору);

- у разі порушення покупцем умов пункту 4.1 Договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу (пункт 7.3 Договору);

- договір поширює дію на відносини, що склалися у сторін з 01.01.2012 і діє у частині поставки газу до 31.12.2012, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 10.1 Договору).

На виконання умов договору впродовж січня - липня 2012 року позивач здійснював поставку природного газу відповідачеві на суму 313 593 850,03 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу, а саме: від 31.01.2012; від 29.02.2012; від 31.03.2012; від 30.04.2012; від 31.05.2012; від 30.06.2012 та 31.07.2012.

Відповідач вартість поставленого газу у повному обсязі не оплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 22 110 190,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 № 910/8826/13, позовні вимоги задоволено частково, а саме: припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" 5 226 885,79 грн основного боргу. Стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7 461 906 (сім мільйонів чотириста шістдесят одну тисячу дев'ятсот шість) грн. 56 коп. основного боргу; 1 668 443 (один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч чотириста сорок три) грн. 03 коп. пені; 1 547 713 (один мільйон п'ятсот сорок сім тисяч сімсот тринадцять) грн. 35 коп. штрафу та 475 847 (чотириста сімдесят п'ять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 68 коп. 3% річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2013 у справі №910/8826/13 в частині стягнення неустойки (пені та штрафу) змінено, викладено пункт 3 резолютивної частини рішення господарського суду м. Києва від 22.07.2013 у справі № 910/8826/13 у наступній редакції:

« 3. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 85; ідентифікаційний код 19480600) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720): 7 461 906,56 грн. основного боргу; 166 844, 40 грн. пені; 154 771,30 грн. штрафу і 475 847,68 3% річних.».

За твердженнями позивача, відповідач свого обов'язку з погашення існуючої заборгованості належним чином не виконував, хоча здійснював її погашення, проте з порушенням строків.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, встановлене рішенням господарського суду, позивач з посиланням на приписи статті 625 ЦК України звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 692 989,42 грн. - інфляційних втрат та 175 291,96 грн. - 3% річних, у зв'язку з невчасним виконанням рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2013 р. № 910/8826/13.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив частково, посилаючись на те, що позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних не враховано факту надання судом розстрочки виконання судового рішення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Таким чином, з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов'язок сторони сплатити кошти, зобов'язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В абзаці 1 пункту 9 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання» від 29.04.2013 р. N 01-06/767/2013 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.11.2012 р. № 5011-32/5219-2012).

Отже, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Позивач керуючись статтею 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 692 989,42 грн. - інфляційних втрат та 175 291,96 грн. - 3% річних.

Разом з тим, судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних у відповідності до якого суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 613 976,55 грн., та повне задоволення позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних на суму 175 291,96 грн.

Водночас, судом не приймаються заперечення відповідача, як на підставу від звільнення від відповідальності, про те що йому була надана відстрочка виконання рішення суду, оскільки відповідно до умов п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 85, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 613 976 (шістсот тринадцять тисяч дев'ятсот сімдесят шість) грн. 55 коп. інфляційних нарахувань, 175 291 (сто сімдесят п'ять тисяч двісті дев'яносто одну) грн. 96 коп. три відсотки річних та 11 839 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять дев'ять) грн. 03 коп. судового збору.

3. В задоволені решти позовних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

25.01.2016 р.

Суддя Спичак О.М.