РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016Справа №910/26889/15

За позовомМалого приватного підприємства "Електросервіс"
доПублічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк"
прозобов'язання виконати платіжні доручення та стягнення 6676,73 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Мале приватне підприємство "Електросервіс" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (відповідач) про зобов'язання виконати грошові перекази, ініційовані платіжним дорученням № 99 від 31.08.2015 року на перерахування грошових коштів з рахунку № 0179 на рахунок № 8153 відкритий в КБ «Приватбанк», МФО 321842 на користь ТОВ «НВП Спец сервіс», код 36577538 в розмірі 100 000,00 грн.; платіжне доручення № 101 на перерахування грошових коштів з рахунку № 0179 на рахунок № 3714 відкритий в ПАТ «Укрексімбанк», МФО 356271 на поповнення рахунку «МПП «Електросервіс», код 31561261 в розмірі 51 817,00 грн.; стягнення 6 165,85 грн. пені, 510,88 грн. 3% річних.

02.12.2015 року через канцелярію до суду надійшла заява позивача про відмову від частини позовних вимог, у якій останній просить прийняти відмову від позову в частині виконання ініційованих платіжних доручень та заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача 8 471,30 грн. пені та 712,60 грн. 3% річних, які прийняті судом до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов Договору № 0179 банківського рахунку від 23.09.2013 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у кому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.10.2015р. (суддя Князьков В.В.) порушено провадження у справі №910/26889/15, розгляд справи призначено на 04.11.2015р.

04.11.2015р. через відділ діловодства господарського суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 04.11.2015р. представник позивача не з'явився, у суду відсутні відомості щодо його належного повідомлення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2015р. розгляд справи відкладено на 02.12.2015р.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.12.2015р. справу № 910/26889/15, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Князькова В.В., передано судді Цюкалу Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2015р. прийнято справу № 910/26889/15 до провадження судді Цюкала Ю.В. Призначено розгляд вказаної справи на 13.01.2016р.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (банк) та Малим приватним підприємством «Електросервіс» (клієнт) укладено Договір банківського рахунку №0179 (далі - Договір), відповідно до п.п. 1.1. якого банк відкриває клієнту рахунок та зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок № 0179, в національній валюті України, а також на інші поточні рахунки, відкриті за заявою клієнта встановленої Національним банком України форми, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.3. Договору платежі з рахунків клієнта банк здійснює в межах залишків коштів на цих рахунках на початок операційного дня. Банк має право здійснювати платежі з рахунків з урахуванням сум, що надходять на рахунки клієнта протягом операційного часу.

Банк має право здійснювати на підставі договору договірне списання коштів з рахунку клієнта, шляхом оформлення меморіального ордеру, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначивши реквізити договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 2.3.2. Договору банк зобов'язаний своєчасно виконувати розрахунково-касові операції згідно з вимогами чинного законодавства.

Згідно з п. 2.4.3. Договору для проведення необхідної операції клієнт надає банку розрахунковий документ встановленої форми згідно вимог нормативно-правових актів Національного банку України.

31.08.2015 року позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 94 на суму 18 740,00 грн., яке було виконано 06.10.2015 року.

15.09.2015 року позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 102 на суму 14 000,00 грн., яке було виконано 06.10.2015 року (копії платіжних доручень та банківських виписок долучено до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення умов Договору № 0179 банківського рахунку від 23.09.2013 року щодо своєчасного виконання ініційованих платіжних доручень, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 8 471,30 грн. пені та 712,60 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві зазначив, що стягнення пені та 3% річних суперечить п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що зумовлює залишення позову без задоволення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до ст. 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Частиною 3 статті 1090 Цивільного кодексу України визначено, що платіжне доручення платника приймається банком до виконання за умови, що сума платіжного доручення не перевищує суми грошових коштів на рахунку платника, якщо інше не встановлено договором між платником і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1091 Цивільного кодексу України банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Відповідно до п. 8.4. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

У відповідності до п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, встановлений законодавством України.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", та п. 2.19 вищезазначеної Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, він виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного робочого дня.

Матеріалами справи підтверджується, що 31.08.2015 року та 15.09.2015 року позивач звернувся до відповідача із платіжним дорученням № 94 на суму 18 740,00 грн. та платіжним дорученням № 102 на суму 14 000,00 грн., які були виконані останнім 06.10.2015 року.

Тобто, судом встановлено порушення відповідачем п. 8.4. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та ст. 1068 Цивільного кодексу України щодо своєчасного виконання ініційованих позивачем платіжних доручень №№ 94, 102 на 18 740,00 грн. та 14 000,00 грн. відповідно.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним йому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти, у т.ч., враховуючи положення пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", які існують у формі запису на поточному рахунку позивача, відкритому у банку.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015р. № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 24 грудня 2015 р. № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25 грудня 2015р. до 24 березня 2016р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «УКРІНБАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білій Ірині Володимирівні строком на три місяці з 25 грудня 2015р. до 24 березня 2016р. включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua), тому у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, у даному випадку виключення, що передбачені п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивач є кредитором банку, а не вкладником, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

З урахуванням викладеного, зобов'язання банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, щодо стягнення пені та 3% річних виключається положеннями п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що зумовлює залишення позовних вимог без задоволення.

Судові витрати, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Копію даного рішення направити сторонам у справі № 910/26889/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 18.01.2016р.

Суддя Цюкало Ю.В.