ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року Справа № 904/8264/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач)

суддів: Орєшкіної Е.В., Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.

за участю представників сторін:

від відповідача: Кучеренко А.М. (довіреність б/н від 22.01.2016 р.);

від позивача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН", с. Новов'язівське, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2015р. у справі № 904/8264/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" від імені

якого діє уповноважена особа фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" В.І Славінський,

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН",

с. Новов'язівське Юр'ївського району Дніпропетровської області

про стягнення 20 612 грн 53 коп

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2015р. (суддя Кармазіна Л.П.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" на користь Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" заборгованість за процентами - 12 458,62 грн, заборгованість по сплаті пені - 3 153,91 грн, штраф за неналежне виконання зобов'язань - 5 000 грн та в доход Державного бюджету України судовий збір - 1218 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАН" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати як прийняте з невірним застосуванням норм матеріального права, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом помилково були застосовані до спірних відносин положення ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки спір між сторонами стосовно оплати процентів за кредитом виник 12.02.2015р. - за добу до запровадження банком тимчасової адміністрації. Крім того, зазначив, що до моменту запровадження тимчасової адміністрації відбулося відступлення заставодержателю (банку) майнових прав за договором застави майнових прав №33/14-KLMB/S-1 від 18.07.2014р. та заборгованість відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що звернення стягнення на заставу є правом кредитора, а не його обов`язком, а погашення заборгованості відповідача з процентів за кредитним договором не могло відбутися за рахунок депозитного банківського вкладу, оскільки з 13.02.2015р. (дня запровадження тимчасової адміністрації) позивач не мав права на договірне списання коштів з будь-якого депозитного рахунку.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" (кредитодавець, банк - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАН" (позичальник, боржник, бенефіціар - відповідач) укладено кредитний договір №33/14/KLMB від 18.07.2014 року.

Згідно п.1.1 договору в порядку та на умовах, встановлених цим кредитним договором та чинним законодавством України, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору (а.с.10-15).

Відповідно до п. 1.2 договору, кредитор надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим договором. Кредит надається для поповнення обігових коштів (п.1.2.1. договору).

Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 1590000,00 грн (п. 1.3. договору).

Згідно п. 1.4. договору кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 17 липня 2015 року включно.

Пунктом 1.5. договору сторони погодили, що за користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, розмір встановлюється у розмірі -26% річних.

Повернення кредитних коштів здійснюється на рахунок оплати боргових зобов'язань та процентів (п. 2.2.1 договору).

Проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем в валюті кредиту (п.2.3. договору).

Згідно п.2.4. договору сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. День повернення кредиту до розрахунку не приймається. Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (п.2.5 договору).

Відповідно до п. 2.6. договору, проценти за останній день місяця користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту.

Кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. (п. 8.6. кредитного договору).

На виконання умов укладеного договору позивач надавав відповідачу кредитні кошти в межах встановленого договором кредитного ліміту в сумі 1 590 000 грн 00 коп, які відповідач остаточно повернув 12.02.2015 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка та не заперечується відповідачем.

За користування коштами відповідачу були нараховані проценти в загальній сумі 211 803,83 грн, які сплачені відповідачем частково в сумі 199 345,21 грн. Заборгованість зі сплати відсотків становить 12 458,62 грн, які нараховані за період з 01.02.2015 року по 11.02.2015 року.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну сплату/несплату процентів, банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості.

Позивач нарахував відповідачу пеню за період прострочення сплати відсотків з 11.03. по 11.08.2015р. в сумі 3 153 грн 91 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача штраф 5000 грн, посилаючись на п. 4.3. договору та вказуючи у позовній заяві, що вказаними умовами договору передбачено, що за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за цим кредитним договором, передбачених п. 3.4. (зокрема, але не виключно, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених цим кредитним договором (баланс, звіт про фінансові результати, тощо), банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити штраф - 5000 грн.

Відповідач проти вимог заперечує, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави майнових прав №33/14-KLMB/S-1 від 18.07.2014р., згідно якого банк повинен був отримати задоволення своїх вимог за рахунок депозитного вкладу, внесеного заставодавцем на підставі договору банківського вкладу №065699 від 17.07.2014р.

Зі встановленого слідує, що між сторонами склалися кредитні правовідносини та відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом вище, відповідно до п. 2.6. договору спірні проценти, сума яких вірно визначена банком та не оспорюється відповідачем, повинні бути сплачені в кінцеву дату повернення кредиту, тобто 12.02.2015р.

Виконання зобов'язання позичальником було забезпечене шляхом укладання договору застави майнових прав - прав вимоги грошових коштів, що розміщені в АТ «Златобанк» на депозитному рахунку НОМЕР_1, відкритому ОСОБА_3 на підставі договору банківського вкладу №065699 від 17.07.2014р. (п.2.1. договору).

Між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави майнових прав №33/14-KLMB/S-1 від 18.07.2014р., згідно розділу 6 якого банк набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет застави; порядок звернення на предмет застави та його реалізація визначається заставодержателем та може здійснюватися як із залученням заставодавця та і без нього; звернення стягнення на предмет застави за цим договором здійснюється, зокрема, шляхом відступлення заставодержателю майнових прав, що складають предмет застави. Відповідно до п.6.6 договору заставодавець надає право та доручає заставодержателю здійснювати договірне списання коштів з вкладного (депозитного) рахунку на розсуд заставодержателя в разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Статтею 1 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містяться і в ст. 590 Цивільного кодексу України.

Статтею 23 Закону України «Про заставу» встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави проводиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відтак, звернення стягнення на предмет застави є правом, а не обов'язком банку.

Згідно ч.2. ст.1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» надана можливість передбачати у договорах право банку на договірне списання коштів з рахунків клієнтів.

З наведених положень законодавства вбачається, що здійснення договірного списання коштів з рахунків заставодавця у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором є правом, а не обов'язком банку.

Банком не було вчинено жодних дій щодо реалізації права договірного списання коштів із рахунку заставодавця в зв'язку з нарахованою відповідачу та несплаченою останнім сумою процентів - 12 458,62 грн, що не є порушенням умов договору чи чинного законодавства.

Заставодавцем також не було вчинено жодних дій щодо перерахуваннях цих коштів банку.

Відтак, доводи апелянта про обов'язок банку списати 12.02.2015р. з депозитного рахунку спірну суму заборгованості та відсутність такої в зв'язку з невиконанням банком свого обов'язку, не ґрунтуються на положеннях законодавства та умовах укладених між сторонами договорів, і апеляційним судом відхиляються.

13.02.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ №105 від 13.02.20115р. прийнято рішення про запровадження з 14.02.2015р. в ПАТ «Златобанк» процедури виведення ПАТ «Златобанк» з ринку, запроваджено в банку тимчасову адміністрацію на три місяці з 14.02.2015р. по 13.05.2015р. включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк» Славінського В.І. На підставі постанови Правління НБУ №310 від 12.05.2015р. розпочату процедуру ліквідації банку з 13.05.2015р.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюється нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються ст. 36 цього Закону, пунктом 1 частини п'ятої якої передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

З огляду на вказане, банк правомірно не взяв до уваги лист відповідача від 27.03.2015р. №27/03 про можливість погашення прострочених відсотків за кредитом за рахунок відсотків за депозитним вкладом або самою сумою депозиту згідно договору банківського вкладу №065699 від 17.07.2014р., оскільки він був наданий до банку під час дії тимчасової адміністрації.

За встановлених обставин апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності вимог позивача в частині нарахованих відсотків -12 458,62 грн та пені - 3153,91 грн за визначений банком період з 11.03. до 11.08.2015р., що не суперечить положенням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно якої пеня може бути нарахована з 13.02. до 12.08.2015р., суми яких вірно визначені банком.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення штрафу - 5000 грн, суд першої інстанції послався на те, що «матеріалами справи підтверджено неналежне виконання умов договору, відповідач прострочив виконання встановленого договором зобов'язання з оплати процентів за кредитом».

Стягнення штрафу передбачено умовами п. 4.3. договору за порушення позичальником зобов'язань, встановлених п. 3.4. договору, який містить зобов'язання, визначені в п.п.3.4.1 - 3.4.20, в тому числі своєчасно сплачувати проценти, надавати банку фінансову та бухгалтерську звітність, тощо.

Як підставу для застосування штрафу позивач в своїй позовній заяві зазначив дослівно «згідно п. 4.3. кредитного договору за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за цим кредитним договором, передбачених п. 3.4. (зокрема, але не виключно, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених цим кредитним договором (баланс, звіт про фінансові результати, тощо), банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 5 000 грн», тобто саме за ненадання фінансової звітності.

Посилання, що штраф нарахований саме за прострочення сплати процентів позовна заява не містить.

Відтак, суд першої інстанції самостійно змінив підстави позову щодо стягнення штрафу, а, отже, і безпідставно задовольнив ці вимоги, оскільки доказів щодо порушення відповідачем зобов'язань про надання балансу, звіту про фінансові результати, тощо позивачем не надано та матеріали справи не містять. В цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України в зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття помилкового рішення, - скасуванню в частині стягнення штрафу 5000 грн. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН", с.Новов'язівське Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 року у справі № 904/8264 скасувати частково, в частині стягнення штрафу за неналежне виконання зобов'язань в сумі 5 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" від імені якого діє уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" В.І Славінський (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,17/52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" (51323, с. Новов'язівське Юрївського району Дніпропетровської області, ) витрати по апеляційній скарзі - 334,95 грн (триста тридцять чотири грн 95 коп), про що видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Частково припинити стягнення за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 року у справі №904/8264/15 в частині стягнення штрафу за неналежне виконання зобов'язань в сумі 5 000 грн.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складено 29 січня 2016р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков