ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016р. Справа№ 914/2210/15

Господарський суд Львівської області у складі

Колегії суддів: Фартушок Т.Б. головуючий, ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі Полюхович Х.М.

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», м.Київ

до відповідача: Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України, м.Вишневе

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 акціонерне товариство «Радикал Банк», Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка

про: зобовязання повернути в натурі у власність нежитлову будівлю та визнання права власності.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4 представник (довіреність від 04.01.2016р. №4);

Від відповідача: ОСОБА_5 представник (довіреність від 26.08.2015р. б/н); ОСОБА_6 представник (довіреність від 02.10.2015р. б/н); ОСОБА_7 представник (довіреність від 02.10.2015р. б/н)

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не зявився

Суть спору:

ОСОБА_3 акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України про зобовязання повернути в натурі у власність нежитлову будівлю та визнання права власності.

Ухвалою судді Господарського суду Львівської області Бортник О.Ю. від 09.07.2015р. заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» від 07.07.2015р. вх.№2879/15 про вжиття запобіжних заходів задоволено, ухвалено накласти арешт на нежитлову будівлю під літерою «В-1» загальною площею 364,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Львів вул.Городоцька, будинок 214, яка придбана Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вулиця Київська, будинок,13, Ідентифікаційний код юридичної особи 16307261) згідно Договору купівлі-продажу від 20.03.2015р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №313.

Ухвалою судді Господарського суду Львівської області від 10.07.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 04.08.2015р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі від 04.08.2015р., 15.09.2015р., 22.09.2015р., 23.10.2015р., 20.11.2015р. та 10.12.2015р. Строк розгляду спору продовжувався на 15 днів з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду по даній справі від 04.08.2015р.

Ухвалою суду по даній справі від 27.07.2015р. в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» від 20.07.2015р. № 6590/16 (Вх. № 30569/15 від 24.07.2015р.) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 12.08.2015р. клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено та доручено Київському апеляційному господарському суду (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1) забезпечити проведення судового засідання у справі № 914/2210/15 в режимі відеоконференції в приміщенні Київського апеляційного господарського суду.

В подальшому розгляд справи відбувався в режимі відео конференції на підставі ухвал суду по даній справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 15.09.2015р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерне товариство «Радикал Банк», , Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, вул.Леніна, будинок, 2-в.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Бортник О.Ю, за розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області №869 від 21.09.2015р. призначено справу №914/2210/15 до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2015р. справу передано до розгляду судді Фартушку Т.Б., якому передана до розгляду справа та ним прийнята до розгляду згідно ухвали від 22.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.10.2015р. у даній справі витребувано в порядку статті 38 ГПК України від Відділу державної реєстрації юридичних осіб-підприємців Подільського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (04071, м.Київ, вул. Констянтинівка/Хорива, 9/6) належним чином завірені копії документів, які були надані державному реєстратору для внесення відомостей до реєстраційної справи Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (), а саме внесення відомостей про зміну керівника та підписанта з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 (за період з 19 по 25 березня 2015 року) та які були складені державним реєстратором на підставі поданих документів.

У звязку з відпусткою судді Фартушка Т.Б., 19.11.2015р. за розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області №1070 від 19.11.2015р. призначено справу №914/2210/15 до автоматичного розподілу.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2015р. справу передано до розгляду судді Пазичеву В.М.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Львівської області від 20.11.2015р. №1072 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи №914/2210/15, у звязку із відкликанням із відпустки судді Фартушка Т.Б., здійснено відміну автоматичного розподілу справи №914/2210/15, здійсненого 19.11.2015р. на підставі розпорядження від 19.11.2015р. №1070.

20.11.2015р. ухвалою Господарського суду Львівської області, враховуючи категорію та складність даної справи, судом призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

25.11.2015р. у відповідності до Протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, для колегіального розгляду справи призначено суддю-головуючого ОСОБА_11, суддів Пазичева В.М. та Сухович Ю.О.

Учасникам процесу по явці оголошено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 27, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді, суддів чи всього складу суду не надійшло.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав повністю, надав усні пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях у справі.

Впродовж розгляду справи Позивачем подано суду наступні документи: довіреності на право здійснення представництва; клопотання від 24.07.2015р. вх.№30568/15, від 10.08.2015р. вх.№33348/15, від 24.09.2015р. вх.№40877/15, від 11.12.2015р. вх.№55792/15 про долучення до матеріалів справи документів згідно описів; клопотання від 24.07.2015р. вх.№30569/15, від 10.08.2015р. вх.№33588/15, від 24.09.2015р. вх.№40876/15 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; клопотання про продовження строку розгляду спору від 04.08.2015р. вх.№3418/15; клопотання від 28.09.2015р. вх.№41362/15 про ознайомлення з матеріалами справи (представник Позивача з матеріалами справи ознайомився); додаткові пояснення по справі від 26.10.2015р. вх.№45872/15.

Представники Відповідача в судове засідання зявились, проти позову заперечили, надали усні пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Впродовж розгляду справи Відповідачем подано суду наступні документи: довіреності на право здійснення представництва; клопотання від 26.08.2015р. вх.№35631/15, від 16.11.2015р. вх.№49534/15, від 02.12.2015р. вх.№52219/15 про ознайомлення з матеріалами справи (представник Відповідача з матеріалами справи ознайомилась); відзив на позовну заяву від 15.09.2015р. вх.№38864/15 з додатками згідно опису; клопотання від 22.09.2015р. вх.№40226/15 та вх.№40282/15, від 16.11.2015р. вх.№49532/15 про долучення до матеріалів справи документів з додатками згідно опису; клопотання про витребування доказів від 20.10.2015р. вх.№44869/15 (задоволено вищеописаною ухвалою суду по даній справі від 23.10.2015р.); додаткові письмові пояснення від 23.10.2015р. вх.№45586/15, від 16.11.2015р. вх.№49528/15 з додатками згідно опису.

Представник Третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується реєстрами на відправлення рекомендованої кореспонденції.

Крім того, 15.09.2015р. за вх.№38852/15 на виконання ухвали Господарського суду Львівської області по даній справі від 07.09.2015р. Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ЛМУЮ скеровано копію реєстраційної справи на будівлю під літ. «В-1» заг.пл.364,6м.кв. за адресою: м.Львів, вул..Городоцька, 214.

Також, 16.09.2015р. судом отримано спеціальні витяги з ЄДРЮОтаФОП на Позивача станом на 20.03.2015р. та на Третю особу станом на 16.09.2015р.

На виконання вимог ухвали суду по даній справі від 10.07.2015р. ОКП «БТІ та ЕО» 31.07.2015р. за вх..№31743/15 надано суду інвентаризаційну та реєстраційну справи на будівлю під літ. «В-1» заг.пл.364,6м.кв. за адресою: м.Львів, вул..Городоцька, 214.

Крім того, 13.11.2015р. за вх.№49181/15 на виконання вимог ухвали суду по даній справі від 23.10.2015р. до Господарського суду Львівської області надійшли копії документів, скерованих Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району управління державної реєстрації ГТУЮ у м.Києві.

Усі вищеописані подані Сторонами та надіслані іншими особами документи, в тому числі пояснення та відзив, долучено до матеріалів справи, взяті разом з письмовими поясненнями представників Сторін судом до уваги, та враховані судом в межах предмету позову при винесенні рішення.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 38 (витребування доказів) ГПК України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.47 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення представників Сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

20.03.2015р. ПАТ «Банк «Київська Русь» (надалі Позивач, Продавець) уклало з Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України (надалі Відповідач, Покупець) Договір купівліпродажу (надалі Договір) нежитлової будівлі під літ. «В-1» загальною площею 364,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Львів, вул.Городоцька, 214 (надалі Нежитлова будівля). Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за №313.

Згідно п.1 Договору, продавець передав (продав) у власність Покупцю Нежитлову будівлю, а Покупець прийняв (купив) її і сплатив належну ціну відповідно до умов, що визначені в Договорі.

Нежитлова будівля на момент її продажу належала Позивачу на праві власності відповідно до документів, перелік яких зазначено у п.2 Договору.

Відповідно до п.4 Договору продаж здійснено Сторонами за 3346600грн. шляхом відступлення права вимоги частини грошових коштів в сумі 3346600грн. за договором Банківського вкладу (депозиту) №4683/х4, укладеного 15.10.2002р. між Сторонами у справі; підписання Договору свідчить про отримання грошових коштів Продавцем та відсутність будь-яких претензій фінансового характеру до Покупця.

Пунктом 5 Договору Продавець ствердив, що Нежитлова будівля на момент укладення Договору під забороною чи арештом, в податковій заставі не перебуває, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, яка юридична адреса вона не використовується.

Відповідно до п.9 Договору, на момент підписання Договору Нежитлова будівля вільна; Продавець передав її Покупцю до підписання Договору, про що складено Акт прийому передачі нежитлової будівлі.

У матеріалах справи наявна належним чином завірена копія Акту приймання-передачі об'єкту нерухомого майна нежитлової будівлі від 19.03.2015р. №2, за яким Позивач, відповідно до умов Договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2015р. за реєстровим №313, передав, а Відповідач прийняв у власність нерухоме майно нежитлову будівлю під літ. «Б-1» загальною площею 364,6кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Львів, вул. Городоцька, 214, яке належало Позивачу на підставі ОСОБА_9 державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3229485, виданого 15.10.2013р. Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, реєстраційний № обєкта нерухомого майна 1; вказаним Актом встановлено, що Покупець сплатив вартість відчужуваного об'єкту Нерухомого майна відповідно до Договору; вказаний Акт складено повноваженими представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Сторонами підтверджено факт укладення Договору та передання зазначеного в Договорі майна згідно Акту приймання-передачі.

19.03.2015р. на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015р. №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь».

Відповідно до п.п.1, 2 зазначеного в абзаці вище рішення №61, розпочато з 20.03.2015р. процедуру виведення ПАТ «Банк «Київська Русь» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації по 19.06.2015р. Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015р. №116 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» по 19.07.2015р.

Згідно п.п.3, 4 рішення №61 від 19.03.2015р., призначено уповноваженою особою ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» (далі уповноважена особа ОСОБА_12) провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_10; уповноваженій особі ОСОБА_12 приступити до виконання обовязків 20.03.2015р. відповідно до розділу VII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012р. №2.

Листом від 15.05.2015р. вих..№3974/16 Позивач (уповноважена особа ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб) повідомив Відповідача про нікчемність укладеного із ним Договору, просив не вживати будь-яких дій, спрямованих на відчуження Нежитлової будівлі, а також в строк до 20.05.2015р. погодити із Позивачем порядок застосування наслідків нікчемності Договору. До листа додано копію рішення виконавчої дирекції ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015р. №61. Факт надіслання Позивачем Відповідачу листа від 15.05.2015р. вих..№3974/16 підтверджується наявним у матеріалах справи описом вкладення з відбитком поштового штемпеля та фіскальним поштовим чеком №3238 від 15.05.2015р.

У своїй Відповіді від 02.06.2015 року вих. №1/16/1096п на ОСОБА_13 від 15.05.2015 року вих. №№3974/16, 3975/16 та 3976/16 зазначив, що угоди, зазначені у вказаних ОСОБА_13, вчинені в межах, спосіб та порядок, що встановлені чинним законодавством України.

30.06.2015р. о 18:25 год. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_14 зареєстровано іпотеку ПАТ «Радикал Банк» на Нежитлову будівлю під літ.«В-1», яка розташована за адресою: Львівська область, м.Львів, вул.Городоцька, буд.214 на підставі Договору іпотеки від 30.06.2015р. №913, укладеного між ПАТ «Радикал Банк» та Асоціацією міжнародних перевізників України.

Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015р. №138 вирішено припинити здійснення тимчасової адміністрації Позивача з 17.07.2015р. та розпочати процедуру його ліквідації відповідно до Плану врегулювання з 17.07.2015р.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 05.08.2015 року №41764153, 20.03.2015 року о 00:42год. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на підставі Договору купівлі-продажу від 20.03.2015р. №313 за Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України зареєстровано право власності на нежитлову будівлю під літ. «В-1» загальною площею 364,6 м. кв., яка розташована за адресою: Львівська область, м. Львів, вул.Городоцька, 214.

Також, 26.10.2015 року Позивачем подано Додаткові пояснення по справі (вх. №45872/15), у яких вказує на те, що Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 року №61 введено в Позивача тимчасову адміністрацію з 20.03.2015 року. Вказане рішення було розміщене в мережі Інтернет та доведено до відома Позивача.

Позивач вказує на те, що Договір було посвідчено 20.03.2015р., в той час, як з 20.03.2015р. було запроваджено тимчасову адміністрацію Позивача і рішення щодо відчуження майна Позивача мало прийматись виключно уповноваженим ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб

З підстав наведеного Позивач просить суд зобовязати Відповідача повернути внатурі у власність Позивачу нежитлову будівлю під літ. «В-1» загальною площею 364,6 кв.м, що знаходиться за адресою Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, 214, а також визнати за Позивачем право власності на неї.

Клопотанням від 11.12.2015р. вх.№53792/15 Позивач просить суд долучити до матеріалів справи копію рішення Господарського суду м. Києва від 08.09.2015 року у справі №910/16651/15 за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ПАТ «Закритий не диверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Сатурн» про зобов'язання вчинити дії та визнання права власності та за зустрічним позовом ПАТ «Закритий не диверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Сатурн» до ПАТ «Банк «Київська Русь», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача ТзОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест» про визнання добросовісним набувачем.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, поданому до суду 15.09.2015р. за вх.№38864/15, проти позову заперечує, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що Договір між Сторонами укладено в письмовій формі 19.03.2015р., всі його умови погоджено 19.03.2015р., майно передано 19.03.2015р., посвідчено нотаріально, нотаріусом перевірено відсутність заборон стосовно відчуження нежитлової будівлі та повноваження представників Сторін на укладення Договору. Окрім того, Відповідач вказує на те, що момент, коли йому стало відомо про введення тимчасової адміністрації, настав пізніше, аніж укладення Договору, а банк Позивача за багатьма показниками був стабільним.

23.10.2015р. Відповідачем подано Додаткові письмові пояснення (вх.№45586/15), у яких вказує на те, що під час нотаріального посвідчення Договору приватним нотаріусом здійснено державну реєстрацію права власності Відповідача на нежитлову будівлю. Окрім того, Відповідач вказує на те, що посвідчення Договору здійснено нотаріусом 20.03.2015р. о 00:42год., а відтак, його укладення, на думку Відповідача, відбулось між Сторонами 19.03.2015р.

Окрім того, Відповідач вказує на те, що укладення Договору фактично відбувалось в приміщенні Позивача і жодної тимчасової адміністрації станом на час укладення Договору там не знаходилось.

Також Відповідач вказує на те, що на момент укладення та нотаріального посвідчення Договору в ЄДРЮО та ФОП були наявні відомості про те, що особою, яка уповноважена представляти Позивача у правовідносинах з третіми особами та вчиняти дії від імені Позивача був ОСОБА_9

В підтвердження повноважень представника Позивача ОСОБА_9 Відповідач долучає до матеріалів справи Протокол засідання Спостережної ради Позивача від 24.06.2014р. №14-14, яким на строк в три роки Головою правління Позивача обрано саме ОСОБА_9 та ОСОБА_9 з ЄДРЮО та ФОП стосовно Позивача, з якого вбачається, що підписантом і керівником Позивача станом на 20.03.2015 року був ОСОБА_9

Також, Відповідач звертає увагу суду на те, що відомості про введення тимчасової адміністрації Позивачем внесено до ЄДРЮО та ФОП внесено 23.03.2015р. З підстав наведеного Відповідач робить висновки про те, що АсМАП України станом на час укладення Договору не знала і не могла знати про існування будь-яких обмежень повноважень ОСОБА_9 як керівника і підписанта Договору від імені Позивача.

Окрім того, у поданих до суду 16.11.2015р. за вх.№49528/15 Додаткових поясненнях, Відповідач вказує на те, що в силу статтей 626, 632, 655 ЦК України Сторони при укладенні договору купівлі-продажу вправі визначати ціну обєкта на власний розсуд і нормами чинного законодавства України не встановлено жодних обмежень визначення у договорі ціни нерухомого майна в розмірі його балансової вартості; аналогічну правову позицію викладено в Постанові Вищого господарського суду України від 05.03.2015р. у справі №910/16069/14.

Клопотанням від 16.11.2015р. вх.№49532/15 Відповідач просить суд долучити до матеріалів справи витяги з газет «Урядовий курєр» №51 (5425) від 20.03.2015р., «Голос України» №54 (6058) від 26.03.2015р. та ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб від 23.03.2015р. вих.№21-8321/15, з яких вбачається, що станом на 20.03.2015р. в офіційних джерелах опублікування були відсутні відомості про запровадження в Позивача тимчасової адміністрації, а відтак, Відповідачу не могло бути відомо про таке запровадження. Відповідач зазначає, що таке обмеження було опубліковане ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб від 23.03.2015р. вих.№21-8321/15 та у газеті «Голос України» №54 (6058) від 26.03.2015р.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ОСОБА_12), порядок виплати ОСОБА_12 відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між ОСОБА_12, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції ОСОБА_12 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків; метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків; відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами ОСОБА_12 та Національного банку України.

Частиною 1 статті 36 цього Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи ОСОБА_12 призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа ОСОБА_12 від імені ОСОБА_12 набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи ОСОБА_12, є нікчемними.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами та доповненнями), що необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Договір купівліпродажу нерухомого майна від 20.03.2015р. зі сторони ПАТ «Банк «Київська Русь» підписаний керівником ОСОБА_9 А відповідно до рішення від 19.03.2015р. №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» уповноваженою особою ОСОБА_12 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» з 20.03.2015р. призначено ОСОБА_10.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відтак, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Проте, наведене не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

З врахуванням наведеного вище, Договір купівлі продажу нежитлової будівлі під літ. «В-1» загальною площею 364,6кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м.Львів, вул.Городоцька, 214 від 20.03.2015р., укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №313, є нікчемний в силу вказівки закону, а саме ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи Відповідача про необізнаність станом на дату укладення договору про факт запровадження у позивача з 20.03.2015р. тимчасової адміністрації судом відхиляються, оскільки ч.3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить імперативні приписи щодо нікчемності таких угод.

Предметом позову є, зокрема застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення в натурі у власність ПАТ «Банк «Київська Русь» нежитлової будівлі під літ. «В-1» загальною площею 364,6кв.м, що знаходиться за адресою Львівська обл., м.Львів, вул.Городоцька, 214.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України).

З даного приводу суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.п.2.5, 2.5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами та доповненнями), що правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину; правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших; слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін; тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Крім того суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.2.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами та доповненнями), що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису ч.1 статті 58 ГПК України, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе); в разі заявлення вимоги про повернення одержаного за правочином відповідач має право подати зустрічний позов (стаття 60 ГПК України) про витребування належного йому майна або відшкодування вартості останнього; якщо такий позов не подано, господарський суд з огляду на припис частини п'ятої статті 216 ЦК України та з урахуванням конкретних обставин справи може з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину також і щодо позивача.

Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обовязків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. Хоча реституція не передбачена у ст.16 ЦК України як один із способів захисту, проте положення норми ч.1 ст.216 ЦК України є імперативними і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у звязку з недійсністю правочину, оскільки ст.16 ЦК України не містить вичерпного переліку способів захисту цивільних прав. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З врахуванням наведеного вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Згідно ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Окрім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 08.09.2015р. у справі №910/16651/15 встановлено, що станом на 20.03.2015р., Голова правління ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_9 не мав повноважень на підписання будь-яких угод від імені ПАТ «Банк «Київська Русь».

Крім того, зазначені вище обставини щодо запровадження у Позивача з 20.03.2015р. тимчасової адміністрації згідно рішення від 19.03.2015р. №61, призначення уповноваженою особою з 20.03.2015р. ОСОБА_10, відсутність повноважень на підписання будь-яких угод від імені банку з 20.03.2015р. у ОСОБА_9 встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 02.10.2015р. у справі №914/2211/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Київська русь до відповідача: Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 акціонерне товариство Радикал Банк про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Тобто у справі, де брали участь ті ж самі Сторони та Третя особа, де позов заявлено з тих же підстав та предмет позову є схожим, різниться лише іншими реквізитами укладеного договору, проте, також від 20.03.2015р. Відтак, у рішенні Господарського суду Львівської області від 02.10.2015р. у справі №914/2211/15 викладена аналогічна правова позиція. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.10.2015р. у справі №914/2211/15 залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р. у справі №914/2211/15, а відтак, набрало законної сили.

Вказані рішення набрали законної сили, і, у відповідності до частини пятої статті 124 Конституції України, є обовязковим до виконання на всій території України.

Приписами частини третьої статті 35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вимога Позивача про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення в натурі у власність ПАТ «Банк «Київська Русь» нежитлової будівлі під літ. «В-1» загальною площею 364,6 кв.м, що знаходиться за адресою Львівська обл., м.Львів, вул.Городоцька, 214 є правомірною і такою, що підлягає задоволенню.

Позивач також заявлено позовну вимогу про визнання за ПАТ «Банк Київська Русь» права власності на нежитлову будівлю під літ. «В-1» загальною площею 364,6 кв.м, що знаходиться за адресою Львівська обл., м.Львів, вул.Городоцька, 214.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобовязальних відносинах.

Права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права (постанова Верховного Суду України від 23 грудня 2014р. у справі № 3-191гс14).

Наприклад, у речово-правових відносинах не застосовуються способи захисту прав, установлені для зобовязальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача. У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може предявити позов про визнання його права власності відповідно до ст.392 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 7 листопада 2012 року у справі №6-107цс12).

Отже, реституція є правовим наслідком недійсності правочину і способом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобовязального характеру, за умови якщо спір виник між сторонами недійсного правочину (договору).

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.2.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами та доповненнями), що судове рішення про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи про витребування майна з чужого незаконного володіння особи, за якою зареєстровано право власності на майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає такій реєстрації, за позивачем (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (аналогічна правова позиція Вищого господарського суду України зазначена також у постанові від 11.08.2015р. у справі №922/3622/13).

У постанові пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наведене вище конкретизовано та зазначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Таким чином, з врахуванням наведеного вище, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання за ПАТ «Банк «Київська Русь» права власності на нежитлову будівлю під літ. «В-1» загальною площею 364,6 кв.м, що знаходиться за адресою Львівська обл., м.Львів, вул.Городоцька, 214.

Також суд зазначає, що передача майна Відповідачем (Іпотекодавець) в іпотеку Третій особі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «Радикал Банк» (Іпотекодержатель), не порушує права останнього у разі зміни власника спірного майна.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою; особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Також, згідно п.2.5 Іпотечного договору на період дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні Іпотекодавця, а саме Відповідача. А згідно п.2.7. цього ж договору Іпотекодавець зберігає за собою право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки з урахуванням обмежень, встановлених цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

20.01.2016р. у відповідності до вимог ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.01.2016р.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами ст.124 Конституції України, ст.ст.1, 43, 47, 22, 28, 32-36, 38, 43, 49, 69, 82-87, 115-116 ГПК України, ст.ст.3, 11, 15, 16, 25, 207, 215, 216, 236, 388, 392 ЦК України, ст.ст.1, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст.1, 23 Закону України «Про іпотеку», суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Зобовязати Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України (08132, Київська область, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 13; ідентифікаційний код 16307261) повернути в натурі у власність Публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вулиця Хорива, будинок 11-А; ідентифікаційний код 242114088) нежитлову будівлю під літерою «В-1» загальною площею 364,6 кв.м, що знаходиться за адресою Львівська обл., вул. Городоцька, 214.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя-головуючий ОСОБА_11

Суддя Пазичев В.М.

Суддя Сухович Ю.О.