РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа №910/32995/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/32995/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло Сервіс Комфорт»;

до Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації;

про стягнення 26 441,80 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Моренко Ю.І., довіреність б/н від 17.04.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Тепло Сервіс Комфорт» (надалі - позивач) з позовом до Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач) про стягнення 26 441,80 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 2263/14 про закупівлю від 05.05.2014р. у визначений строк не розрахувався за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 18 198,08 грн., за прострочення оплати якої нараховані 545,94 грн. - 3% річних та 7697,78 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015р. порушено провадження у справі № 910/32995/15 та призначено її розгляд на 28.01.2016р.

Присутній у судовому засіданні 28.01.2016р. представник відповідача в усних поясненнях визнав наявність заборгованості в сумі 18 198,08 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі 31.12.2015р. було надіслано позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника позивача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2014р. між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № 223/14 про закупівлю, у відповідності з п. 1.1. якого виконавець зобов'язується надати у липні, вересні 2014 року замовникові послуги, зазначені у розрахунку вартості послуг (Додаток № 1 до договору), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги на умовах, визначених цим договором.

Найменування послуг: 36.00.2 «Оброблення та розподіляння води трубопроводами (технічну обслуговування контрольно-вимірювальних приладів)», кількість послуг: 106 теплових лічильників (п.1.2 договору).

За умовами п.3.1 договору, сума, визначена в договорі, становить 36 396,16 грн. без ПДВ.

Так, згідно з Додатком № 1 до договору, вартість послуг склала 36 396,16 грн. без ПДВ.

Як вбачається з наявних у справі доказів, на виконання умов договору позивачем за актом № 1 здачі-прийняття робіт за липень 2014 року, копія якого залучена до матеріалів справи, а оригінал було оглянуто в судовому засіданні, було надано відповідачу послуги з технічного обслуговування контрольно-вимірювальних приладів на загальну суму 18 198,08 грн.

За умовами п.4.1 договору, розрахунки за послуги здійснюються в безготівковій формі згідно акту наданих послуг. Замовник здійснює розрахунки за фактом отримання послуг протягом 10 банківських днів.

Однак, відповідач в порушення умов договору, станом на день звернення позивача з позовом до суду отримані послуги не оплатив, у зв'язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за надані послуги в сумі 18 198,08 грн.

Отже, на день подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становила 18 198,08 грн.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання послуг за представленим актом та не надано доказів повної оплати послуг на суму 18 198,08 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 18 198,08 грн. підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 545,94 грн. - 3% річних та 7697,78 грн. - інфляційні втрати, які розраховані за період з 01.01.2015р. по 01.01.2016р.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, підлягають задоволенню відповідно до розрахунків позивача, які додано до позовної заяви, та які є арифметично вірними.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 6-а; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло Сервіс Комфорт» (юридична адреса: 02192, м. Київ, вул. Миропільська, 25, кв. 105; адреса для листування: 02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 6; ) 18 198 грн. 08 коп. основного боргу, 545 грн. 94 коп. 3% річних, інфляційні втрати - 7697 грн. 78 коп. та 1218,00 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 02.02.2016р.

Суддя А.І. Привалов