ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р.Справа № 922/6090/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Інститут радіофізики та електроніки ім. О. Я. Усикова НАН України, м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, м.Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: Слєпченко Є.В. за дов. б/н від 01.01.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Інститут радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України, м. Харків (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків (надалі - відповідач), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 43 668,04 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1 368,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього зобов'язань за Договором оренди №1А-13 від 25.12.2013 року в частині повноти та своєчасності сплати орендної плати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2015 року за позовною заявою порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.12.2015 року об 11:00 год.

08.12.2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 09.12.2015 року розгляд справи було відкладено на 18.01.2016 року.

11.01.2016 року через канцелярію господарського суду Харківської області позивачем до суду надана уточнена позовна заява (вх.№311), що за своєю правовою природою є фактично заявою про збільшення позовних вимог. Відповідно до заяви сума заборгованості складає 42 809,51 грн - сума основного боргу, 3% річних - 1576,33 грн.

Суд, дослідивши надану уточнену позовну заяву (вх.№311) позивача, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає вищезазначену заяву до розгляду та подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

У призначеному судовому засіданні 18.01.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги відповідно до уточненої позовної заяви, просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 18.01.2016 року не з'явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав. На адресу суд повернулась ухвала суду про порушення провадження у справі від 23.11.2015 року, та ухвала про відкладення розгляду справи від 09.12.2015 року з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, відповідно до якої зазначено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Також у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 зазначено, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутнього представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані позивачем докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, встановив наступне.

25.12.2013 р. між Інститутом радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України (надалі - орендодавець, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - орендар, відповідач) укладено договір оренди №1А-13 (надалі - договір) із Додатковою угодою №1А-14 від 30.12.2014 року до нього відповідно до умов якого позивач передає у платне строкове користування (оренду), а відповідач приймає державне майно, що знаходиться за адресою: 61085, АДРЕСА_1, а саме: а)виробничі приміщення площею 6,9 кв.м., в цоколі в корпусі №4, кімн. №11-13; б) площею 57,7 кв.м. в цоколі в корпусі №4, кімн.1,17 ; в) площею 43,1 кв.м. в "гаражі". (пункт.1.1. Договору).

За умовами п. 10.1. Договору та Додаткової угоди до нього строк дії договору становлений до 30.12.16 року.

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

На виконання п. 7.1. Договору 01.01.2014 р. між позивачем та відповідачем підписаний відповідний акт передачі майна в оренду.

Відповідно до п. 3.1. Договору крім орендної плати відповідач сплачує позивачу відшкодування комунальних платежів, відшкодування податку на землю з площі 311,5 кв.м., відшкодування витрат на утримання будинку та прилеглої території, відшкодування витрат на публікацію оголошення щодо здачі майна в оренду.

Орендна плата визначається на підставі Методіки розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.95 №786 зі змінами , або за резултатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку.

Пунктом 3.4. Договору визначено, що орендна плата перераховується Відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше останнього числа місяця, наступного за рахунковим.

Відповідно до п.3.7. Договору орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на корсить Позивача відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п.3.8. Договору оренди у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Відповідач сплачує штраф у розмірі 2% від суми заборгованості.

Також судом встановлено, що 25.12.2013 між Інститутом радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений Договір №1/12-13 про відшкодування витрат ІРЕ ім. О.Я. Усикова НАН України на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю відповідно до змісту якого строни встановили, що Позивач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівель, що знаходяться за адресою: 61085, АДРЕСА_1, а саме: виробничі приміщення площею 6,9 кв.м., в цоколі в корпусі №4, кімн. №11-13; площею 57,7 кв.м. в цоколі в корпусі №4, кімн.1,17 ; гараж площею 43,1 кв.м.

Відповідно до п.2.1.2 Договору про відшкодування Позивач зобов'язується надати Відповідачу комунальні послуги за діючими розцінками та тарифами.

Згідно до 2.2.3 цього Договору Відповідач зобов'язується згідно отриманих рахунків своєчасно (не пізніше останнього числа місяця наступного за разрахунковим) вносити плату на рахунок Позивача за комунальні послуги, відшкодувати податок на землю з площі 311,5 кв.м., а також експлуатаційні витрати.

30.09.2015 року між Позивачем та Відповідачем були укладені додаткові угоди №2 до Договору оренди від 25.12.2013 р. та Договору про відшкодування від 25.12.2013 року відповідно до яких вищезазначені договори були достроково розірвані, приміщення повернуті орендодателю (акт передачі-приймання від 30.09.2015р) із зазначенням обов'язку відповідача погасити перед позивачем заборгованість за утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Пунктом 10.6. Договору оренди сторони встановили можливість припинення цього договору за взаємною згодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом .

За приписами ст. 653 ЦК України втановлено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором оренди та договором про відшкодування витрат, що підтверджується підписаними сторонами Актами здачі - прийняття виконаних робіт та відповідними рахунками фактури від 30.06.2015р, 31.07.2015 р., 31.08.2015 р., 30.09.2015р. (а.с. 24-31)

Проте відповідачем неналежним чином виконувались обов'язки щодо оплати за Договором оренди №1А-13 від 25.12.2013 р. та Договору про відшкодування витрат від 25.12.2013 р. орендних платежів, та комунальних платежів .

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що Інститутом радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України були вчинені всі необхідні дії та належно виконані умови договору, проте відповідач свої зобов'язання щодо оплати за умовами договору належним чином не виконав в розмірі і строк, передбачені умовами договору, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за період з червня 2015 р. до вересня 2015 р. за вищезазначеними договорами у розмірі 42 809,51 грн.

У відповідності до акта передачі-приймання від 30.09.2015 р. орендар повернув орендодавцю орендовані за договором оренди №1а-13 від 25.12.13 р. приміщення. (а.с 32)

В обґрунтування позовних вимог позивач також надав суду підписаний та скріплений печаткою сторін Акт звіряння розрахунків станом на 01.10.2015 року, та Гарантійний лист від 30.09.2015 року, відповідно до якого відповідач зобов'язувався погасити виниклу заборгованість у наступному порядку : 15000,00 грн до кінця жовтня 2015 р., 15 000,00 грн до кінця листопада 2015 р., 12 809,51 грн до кінця грудня 2015р. Проте свої зобов'язання, щодо погашення виниклої заборгованості на час розгляду справи відповідач так і не виконав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо передачі приміщень оренди виконав належним чином, тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг не здійснив належним чином.

Відповідач жодних належних доказів обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

Враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 42 809,51 грн. заборгованості, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позовні вимоги Інституту радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України до ФО-П ОСОБА_2 про стягнення 42 809,51 грн. заборгованості, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором оренди №1А-13 від 25.12.2013 р. та договору №1/12-13 про відшкодування витрати від 25.12.2013р. визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Позивач просить суд також стягнути з відповідача 1576,33 грн. трьох відсотків річних за період з 01.08.15 по 06.01.16р., з 01.09.15р по 06.01.16р та з 01.11.15р по 06.01.16 р. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди №1А-13 від 25.12.2013 р. та договору №1/12-13 про відшкодування витрати від 25.12.2013р., то за розрахунком позивача, перевіреним судом, сума 1576,33 грн. нарахування трьох відсотків річних є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Інституту радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України, м. Харків до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61019, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Інституту радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України (61085, м. Харків, вул. Ак. Проскури, 12, ) 42 809 грн. 51 коп. основного богу, 1576 грн. 33 коп. трьох відсотків річних та 1 378 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати наказ після набання рішенням законної сили

Повне рішення складено 25.01.2016 р.

Суддя С.Ч. Жельне