РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/31553/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

До Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони"

Про стягнення 108 001,00 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники сторін:

від позивача Римарук Ю.І. - представник за довіреністю

від відповідача Савченко А.О. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" про стягнення 108 001,00 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений договір про надання послуг охорони № від 20.01.2015р. Послуги надавались в період з 01.01.2015 по 31.05.2015. Згідно довідки № 8 від 21.07.2015 Головним державним аудитором відділу оперативного аудиту у позивача встановлено факти, що призвели до втрати фінансових і матеріальних ресурсів. Встановлено, що розрахунок вартості послуг охорони включає витрати на відрядження. Проте, зустрічною перевіркою встановлено, що за період з січня 2015 року по травень 2015 року згідно наданих відповідачем документів витрат на відрядження не здійснювались. Отже, відповідачем взято до сплати зобов'язання за витрати на відрядження які фактично не підтверджені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31553/15.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки пропозиції викладені в довідці мають рекомендаційний характер.

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі про що складено акти виконаних робіт, претензій з боку позивача не надходило. Порушень умов договору не було.

В судовому засіданні 26.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (замовник) та Державним підприємством "Управління відомчої воєнізованої охорони" (виконавець) було укладено договір щодо закупівлі послуги, пересувний пост охорони № (далі - договір).

За вказаним Договором ДП «Управління ВОХР» - надалі Відповідач, зобов'язується надати послуги по охороні об'єктів лінійної частини магістральних газопроводів філії «УМГ «ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ» на території Одеської області.

Згідно п.3.1. Договору ціна договору становить 2 530 460,80 грн., в тому числі ПДВ 421 743,47 грн.

Вартість охорони об'єктів філії «УМГ «ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ» на кожний місяць розраховується на підставі розрахунків відповідно до фактичної кількості годин надання послуг в кожному окремому підрозділі та їх вартості .

Відповідно до Розрахунку вартості послуг по охороні об'єктів лінійної частини магістральних газопроводів філії «УМГ «ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ» - Додаток № 4 до Договору, у витрати по виконанню договору включено відрядні працівниками у розмірі 750 грн. на місяць окремо по кожному з працівників .

Розрахунок за надані послуги проводиться щомісячно згідно розрахунку протягом 30 днів після підписання акту про надання послуг, що передбачено п 4.1. вказаних договорів .

Для моніторингу операції з послуг по охороні лінійних частин магістральних газопроводів працівниками Держфінінспекції в м.Києві проведено зустрічну перевірку ДГІ «Управління ВОХР» - Відповідача, з метою документального та фактичного підтвердження Виконавцем виду, обсягу і якості операцій та розрахунків за період з 01.01.2015 по 31.05.2015 року згідно з умовами Договору № від 20.01.2015 року . В ході перевірки встановлено , що відповідно до наданих до зустрічної звірки документів (відомості нарахування та витрат заробітної плати, табелів обліку робочого часу), витрати на відрядження працівників Відповідача у вказаний період Відповідачем не здійснювались . Таки чином , встановлено завищення вартості наданих послуг з охорони об'єктів по Договору № від 20.01.2015 року за період з 01.01.2015 по 31.05.2015 року на суму 108 001,00 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача кошти в сумі 108 001,00 грн. , які становлять вартість завищених робіт, є збитками позивача, а тому підлягають поверненню.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафна санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності вини у відповідача та доказів понесення позивачем збитків в розмірі 108 001,00 грн. внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем договірних відносин не подано.

Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та нібито понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення 108 001,00 грн. збитків.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 01.02.2016.

Суддя Л.М. Шкурдова