ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.16р. Справа № 904/10259/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз",

м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ

про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача:ОСОБА_2 - НОМЕР_1 виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий союз", м. Київ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпродзержинськ про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Закону України "Про страхування", згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідач надав відзив на позов, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з посиланням на те, що водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати обов'язок щодо повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду.

26.01.2016 року до господарського суду електронним зв'язком надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.01.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2014 між ПАТ "Європейський Страховий Союз" (далі - позивач) та ФОП ОСОБА_1 (далі - Відповідач) було укладено договір обов'язкового страхування №АІ/4750340, за яким позивач застрахував майнові інтереси відповідача, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля "Iveco", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (надалі - автомобіль відповідача) і який був у володінні ФОП ОСОБА_1 та під керуванням ОСОБА_3

28.11.2014 р. о по вул. пр-т. Гагаріна в м. Дніпропетровськ сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю двох транспортних засобів: 1)"Iveco", номерний знак НОМЕР_3, який знаходився в володінні ФОП ОСОБА_1 та під керуванням ОСОБА_3 та "Ауді", номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою Державтоінспекції МВС (а.с.19).

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2014 року по справі №199/10566/14-п ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до калькуляцій: №0412/14/СК від 02.12.2014р., вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ауді", номерний знак НОМЕР_4 становить 13 025,04 грн.

19.01.2015року до позивача звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування.

11.03.2015 року позивач на підставі страхового акту №оцв/15/24 від 03.02.2015 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника, в розмірі 6422,91грн., що підтверджується платіжними дорученнями №12141 від 11.03.2015 року та №12148 від 12.03.2015 року.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Дана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р. у справі № 6-284цс15.

За приписами частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки визначаються як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з положень статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи положення статті 22 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб'єктивного права. Під збитками розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодування збитків можливо лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Позивачем не доведено суду яким чином невиконання відповідачем обов'язку із своєчасного повідомлення про настання страхового випадку завдало шкоди позивачу у спірних відносинах, а відтак господарський суд не вбачає складу (всіх елементів) господарського правопорушення та підстав для стягнення з відповідача збитків у заявленій позивачем до стягнення сумі.

Враховуючи викладене в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12,21,32,36,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.02.2016 року

Суддя С.В. Мартинюк