ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.16р. Справа № 904/10475/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок-Автозапчастина", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Трест Дніпродорбуд", м. Дніпропетровськ

про стягнення 88 065 грн. 18 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Істок-Автозапчастина" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Трест Дніпродорбуд" заборгованість в розмірі 88 065 грн. 18 коп., з яких: 34 724 грн. 26 коп. - сума основного боргу, 17 137 грн. 61 коп. - пеня, 2 280 грн. 38 коп. - 3% річних, 33 922 грн. 93 коп. - втрати від інфляції, відповідно до видаткових накладних №2381 від 28.05.12р., №2397 від 28.05.12р., №2494 від 30.05.12р., №2484 від30.05.12р., №2574 від 01.06.12р., №2577 від 01.06.12р., №2578 від 01.06.12р., № 2576 від 01.06.12р., №2632 від 06.06.12р., № 2647 від 07.06.12р., №2652 від 07.06.12р., № 2678 від 08.06.12р., №2702 від 09.06.12р., №2746 від 12.06.12р., № 2750 від 12.06.12р., №2767 від 13.06.12р., № 2995 від 22.06.12р.

Позовні вимоги обґрунтовує усною домовленістю між сторонами на поставку товару та порушенням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати прийнятого ним товару в сумі 34 724 грн. 26 коп. на вимогу позивача, у звязку із чим позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати в заявленому розмірі.

Заявою від 18.12.2015р. № 487 позивач збільшив розмір позовних вимог, змінивши період нарахування штрафних санкцій, та просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 97 220 грн. 07 коп., з яких: 34 724 грн. 26 коп. - сума основного боргу, 31 901 грн. 30 коп. - пеня, 3 667 грн. 02 коп. - 3% річних, 26 928 грн. 12 коп. - втрати від інфляції.

Відповідач явку свого повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

Господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 28.01.2016р. не зявився, надав лист від 20.01.2016р., в якому просив провести чергове судове засідання 28.01.2016р. без участі представника позивача.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Відповідно до видаткових накладних №2381 від 28.05.12р., №2397 від 28.05.12р., №2494 від 30.05.12р., №2484 від30.05.12р., №2574 від 01.06.12р., №2577 від 01.06.12р., №2578 від 01.06.12р., № 2576 від 01.06.12р., №2632 від 06.06.12р., № 2647 від 07.06.12р., №2652 від 07.06.12р., № 2678 від 08.06.12р., №2702 від 09.06.12р., №2746 від 12.06.12р., № 2750 від 12.06.12р., №2767 від 13.06.12р., № 2995 від 22.06.12р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Істок-Автозапчастина" здійснило поставку товару Публічному акціонерному товариству "Трест Дніпродорбуд" на загальну суму 69 724 грн. 26 коп. Угода у письмовому вигляді не укладалася.

Факт отримання відповідачем продукції, вказаної в накладній, підтверджується підписом представника відповідача та печаткою відповідача у вказаних видаткових накладних, оригінали яких оглянуто судом в судовому засіданні.

Відповідач свої зобовязання щодо повної оплати поставленого товару виконав частково, за поставлений товар сплатив 35 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 28), у звязку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 34 724 грн. 26 коп.

Оскільки, в порушення взятих на себе зобовязань, відповідач за поставлений товар у повному обсязі не розрахувався, позивач звернувся до відповідача з претензією №16/11-2 від 16.11.2015р., яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення. (а.с.29,30)

Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача у розмірі 34 724 грн. 26 коп. залишилась не оплаченою, що і є предметом даного спору.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача суму 3 667 грн. 02 коп. 3% за період з 07.06.12р. по 18.12.15р. та інфляційні втрати в розмірі 26 928 грн. 12 коп. за період з червня 2012р. по листопад 2015р.

Також позивач нарахував та просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 31 901 грн. 30 коп. за загальний період з 07.06.12р. по 18.12.15р.

Доказів оплати заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За умовами ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як встановлено судом, фактичні дії сторін свідчать про існування між сторонами відносин купівлі-продажу, в результаті чого у відповідача виникли грошові зобовязання зобов'язання по сплаті вартості отриманого товару.

Матеріалами справи підтверджується наявність у діях сторін волевиявлення на встановлення правовідносин безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Про наведене йдеться й у п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.13р. № 14, згідно якого, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Згідно п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи та виконано розрахунок заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному.

Судом було перевірено наданий розрахунок та встановлено, що розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Предявлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі.

Крім того, перевіркою розрахунку 3% річних судом встановлено, що вказаний розрахунок виконано невірно. У звязку із чим, згідно перерахунку, здійсненому господарським судом, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних у загальному розмірі 3 665 грн. 65 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені, господарський суд зазначає наступне.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (надалі Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Отже, Законом передбачено обовязкове встановлення у договорі розміру штрафних санкцій за невиконання зобовязань.

Зважаючи на те, що позовні вимоги обґрунтовано усною домовленістю між сторонами на поставку товару та порушенням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати прийнятого ним товару, тобто без укладення договору, розмір санкцій, зокрема пені, що підлягає стягненню у разі порушення грошового зобовязання сторонами не визначено.

За викладених обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 31 901 грн. 30 коп. задоволенню не підлягають.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, встановлені усною домовленістю сторін, майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого товару, чим порушив вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача основного боргу в сумі 34 724 грн. 26 коп., 3 665 грн. 65 коп. 3% річних та 26 928 грн. 12 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, враховуючи, що позивачем було збільшено розмір позовних вимог з 88 065 грн. 18 коп. до 97 220 грн. 07 коп. та сплачено судовий збір у розмірі 1 320 грн. 99 коп., тоді як за розгляд позовних вимог про стягнення 97 220 грн. 07 коп. судовий збір становить 1 458 грн. 30 коп., недоплачена сума судового збору у розмірі 137 грн. 31 коп. підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Трест Дніпродорбуд" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. 35, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок-Автозапчастина" (61052, м. Харків, вул. Словянська, 8, ) 34 724 грн. 26 коп. (тридцять чотири тисячі сімсот двадцять чотири грн. 26 коп.) основного боргу, 3 665 грн. 65 коп. (три тисячі шістсот шістдесят пять грн. 65 коп.) 3% річних, 26 928 грн. 12 коп. (двадцять шість тисяч девятсот двадцять вісім грн.12 коп.) втрат від інфляції, 979 грн. 77 коп. (девятсот сімдесят девять грн. 77 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок-Автозапчастина" (61052, м. Харків, вул. Словянська, 8, ) доход Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, р/р 3005 у відділенні банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, , МФО 805012) 137 грн. 31 коп. (сто тридцять сім грн. 31 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_1

Повне рішення складено: 02.02.16р.