ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2016 р. Справа № 922/2811/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 01.12.2015

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю № 08-11/7777/2-15 від 30.12.2015

3-ї особи не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України (вх. №5478 Х/3) та Харківської міської ради (вх.№ 5479 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 26.05.15 у справі № 922/2811/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_3 і В", м. Харків

до Харківської міської ради, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області

про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ фірма "ОСОБА_3 і В", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 272,6 кв. м, з яких: 269,1 кв. м основної площі по вул. Сержантській, 24, в м. Харкові; судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.05.2015 р. у справі №922/2811/15 (суддя Аріт К.В.) позов задоволено повністю. Визнано за ТОВ фірма "ОСОБА_3 і В" право власності на нежитлову будівлю літ. "Б-1", що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Сержантська, 24, та складається з приміщення № 1-1 мийки загальною площею 36,8 кв. м; приміщення № 1-2 склад загальною площею 33,6 кв. м: приміщення № 1-3 офіс загальною площею 74,5 кв. м: приміщення № 1-4 гаражний бокс загальною площею 70,3 кв. м: приміщення № 1-5 офіс загальною площею 33,4 кв. м: приміщення № 1-6 кімната охорони загальною площею 20,4 кв. м: приміщення № 1-7 душова загальною площею 1,6 кв. м: приміщення № 1-8 вбиральня загальною площею 1,9 кв. м: Всього загальна площа 272,6 кв. м з якої основна 269,1 кв. м, допоміжна 3,5кв. м

Харківська міська рада з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась, звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю; судові витрати просить покласти на позивача.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилася, звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 рішення господарського суду від 26.05.2015 у справі № 922/2811/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.11.2015 скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 у справі № 922/2811/15, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в іншому складі.

Позивач надав свої пояснення по справі щодо порядку набуття права власності на спірне майно, в яких посилається на те, що відсутність належного дозволу та проекту не може бути підставою для відмови у визнанні за позивачем відповідного права на забудований обєкт, оскільки в матеріалах справи містяться інші докази про відповідність збудованого обєкта будівельним нормам і правилам, а саме: технічний звіт, складений ТОВ Консулат. Також, позивач вважає, що будівництво громадського будинку літ. Б-1 за адресою: вул. Сержантська, 24, не порушує земельного законодавства щодо нецільового використання земельної ділянки, оскільки остання використовується в межах тієї ж категорії, якої її надано, тобто для розміщення громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 розгляд справи відкладено на 24.12.2015 та запропоновано третій особі надати свої пояснення щодо правового та процесуального становища Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області на момент звернення з апеляційною скаргою, а також належним чином засвідчені копії документів, у тому числі положення про Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, затвердженого наказом від 01.10.2014 року № 235, наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 21.10.2014 року № 288.

24.12.2015 року представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України через канцелярію суду надав витребувані судом документи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції від 23 квітня 2014 р. № 150, Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної архітектурно-будівельної інспекції за переліком згідно з додатком. Колегія суддів зауважує, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області міститься у вказаному переліку.

У відповідності до пункту 2 вказаної постанови, Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо утворення її територіальних органів як структурних підрозділів апарату Інспекції в Автономній республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Відповідно до Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 року №563 Про затвердження Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади", Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року №294, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України прийнято наказ від 21.10.2014 р. № 288 "Щодо діяльності Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області".

Згідно з пунктом 1 наказу Державної архітектурно-будівельною інспекцією України від 21.10.2014 р. № 288, наказано Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області забезпечити здійснення функцій та повноважень територіального органу на території Харківської області, утвореного як структурний підрозділ апарату Держархбудінспекції, покладених на нього Положенням про Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, затвердженого наказом № 235 від 01.10.2014.

Таким чином, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області з 21.10.2014 є територіальним органом - структурним підрозділом апарату Держархбудінспекції, на який покладено функції та завдання раніше діючої Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю у Харківській області.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне провести процесуальне правонаступництво на підставі ст. 25 ГПК України, здійснивши заміну Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області на його правонаступника - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області .

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 розгляд справи відкладено на 19.01.2016.

В призначене судове засідання заявник апеляційної скарги - Державна архітектурно-будівельна інспекція України та 3-я особа не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте Державна архітектурно-будівельна інспекція України та 3-я особа не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 19.01.2016 року за відсутності зазначених учасників процесу.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в листопаді 2006 року ТОВ "Гіпротрактор Харків" на замовлення ТОВ фірма "ОСОБА_3 і В" виготовлено робочий проект адміністративно-господарської будівлі по вул. Сержантській, 24 у м. Харкові.

ТОВ фірмі "ОСОБА_3 і В" видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 179848, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2009 року, зареєстрованого за № 828 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 ВМІ № 490320, ВМІ № 490321, ВМІ № 490322; рішення 34-ої сесії 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області від 24.06.2009 року №146/09, рішення 38-ої сесії 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області від 25.11.2009 року № 281/09; додаткового договору від 14.01.2010 року № 12 ВМК № 476154,

Відповідно до зазначеного акту позивач є власником земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 2,1884 га, що розташована по вул. Сержантській, 24 у м. Харкові.

Кадастровий номер земельної ділянки :04:022:0002.

Цільове призначення земельної ділянки для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу та подальшої експлуатації об'єкту.

На вказаній земельній ділянці ТОВ фірма "ОСОБА_3 і В" самочинно збудувало нежитлову будівлю.

05.03.2015 року КП "Харківське міське БТІ" на нежитлову будівлю виготовлено технічний паспорт (а. с. 21-27).

Згідно експлікації нежитлова будівля літ. "Б-1" складається з: приміщення № 1-1 мийка загальною площею 36,8 кв. м; приміщення № 1-2 склад загальною площею 33,6 кв. м; приміщення № 1-3 офіс загальною площею 74,5 кв. м; приміщення № 1-4 гаражний бокс загальною площею 70,3 кв. м; приміщення № 1-5 офіс загальною площею 33,4 кв. м; приміщення № 1-6 кімната охорони загальною площею 20,4 кв. м, приміщення № 1-7 душова загальною площею 1,6 кв. м; приміщення № 1-8 вбиральня загальною площею 1,9 кв. м. Всього: загальна площа 272,6 кв. м, з якої основна 269,1 кв. м, допоміжна 3,5 кв. м.

На замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 складено звіт про вартість майна від 05.03.2015 року № 66/01-15, за яким ринкова вартість нежитлової будівлі літ. "Б-1", загальною площею 272,6 кв. м, за адресою: м. Харків, вул. Сержантська, 24 складає 972100,00 грн. у т.ч. ПДВ 162016,67 грн.

Для підтвердження відповідності самовільно побудованої нежитлової будівлі літ. "Б-1" вимогам Сніп та ДБН, позивачем було замовлено у ТОВ "КОНСУЛАТ" технічний висновок: "Про стан будівельних конструкцій і можливості подальшої експлуатації самочинно побудованого громадського будинку нежитлової будівлі літ. "Б-1", розташованої за адресою: вул. Сержантська, № 24 у м. Харкові".

Відповідно до розділу "Висновки та рекомендації" вказаного технічного звіту всі основні будівельні конструкції деформацій не мають, перебувають у задовільному технічному стані, відповідають існуючим архітектурним, будівельним, санітарним та пожежним нормам та придатні для подальшої експлуатації за призначенням.

З метою оформлення право власності на самовільно побудовану нежитлову будівлю на власній земельній ділянці ТОВ фірма "ОСОБА_3 і В" звернулось з позовом про визнання права власності на нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 272,6 кв. м, з яких: 269,1 кв. м основної площі по вул. Сержантській, 24, в м. Харкові. Позов обґрунтований положеннями ст.ст. 319, 328, 331, 376 ЦК України.

Суд першої інстанції задовольняючи позов про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва виходив з того, що позивачем збудовано спірну нежитлову будівлю на земельній ділянці, власником якої він є, з дотриманням архітектурних, будівельних, санітарних та інших норм і правил (за технічним звітом), у зв'язку з чим наявні підстави для визнання права власності на цей об'єкт нерухомості.

Повторно переглядаючи справу, здійснивши оцінку обставинам справи та правомірності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права до даних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Предметом даного судового розгляду є вимоги власника земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі ст. 376 ЦК України.

За приписами статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В силу статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання за ним його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ТОВ фірма "ОСОБА_3 і В" звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю в порядку ст. 376 ЦК посилався на відсутність підстав набути право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю в загальному порядку.

Поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені в ст. 376 ЦК України.

Відповідно до частини 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Однак, в окремих випадках ст. 376 ЦК України передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п'ятою цієї статті.

Так, частиною 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).

Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року № 923 зі змінами та доповненнями, (чинного на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів нерухомого майна.

Тобто, право власності на самочинно побудовані об'єкти набувається не в загальному порядку, а в спеціальному на підставі рішення суду, прийнятого у відповідності до вимог ст. 376 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 5 якої на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Виходячи з викладеного, спірні правовідносини щодо права власності особи на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, яка не була їй відведена для цієї мети, безпосередньо пов'язані з правовідносинами щодо надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі входить встановлення факту надання позивачу (який здійснив самочинне будівництво) в установленому законом порядку земельної ділянки під самочинно збудоване нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ фірма "ОСОБА_3 і В" на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2009 р., зареєстрованого за №828 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 ВМІ № 490320, ВМІ № 490321, ВМІ № 490322; рішення 34-ої сесії 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області від 24.06.2009 р. за №146/09, рішення 38-ої сесії 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області від 25.11.2009 р. за №281/09; додаткового договору від 14.01.2010 р. за №12 ВМК №476154, є власником земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 2,1884 га, що розташована по вул. Сержантській, 24 у м. Харкові.

Право власності на вказану земельну ділянку підтверджується державним актом серії ЯЛ №179848, зареєстрованим Харківським МВ ХРФ ДП "Центр ДЗК" за №04. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу та подальшої експлуатації об'єкту.

Відповідно до статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Для підтвердження відповідності самовільно побудованої нежитлової будівлі літ. "Б-1" вимогам Сніп та ДБН, позивачем було замовлено у ТОВ КОНСУЛАТ (Кваліфікаційний сертифікат експерта з технічного обстеження будівель і споруд серія АЕ №000996, виданий 19.12.2012 року Атестаційною архітектурно-будівельною комісією міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України) технічний висновок: Про стан будівельних конструкцій і можливості подальшої експлуатації самочинно побудованого громадського будинку нежитлової будівлі літ. "Б-1", розташованої за адресою: вул. Сержанська, №24 у м.Харкові.

Відповідно до розділу Висновки та рекомендації вказаного технічного звіту, враховуючи результати проведеного натурного обстеження стану будівельних конструкцій і можливості подальшої експлуатації самочинно збудованого громадського будинку нежитлової будівлі літ. Б-1, розташованого за адресою: вул. Сержантська, №24 у м.Харкові на момент обстеження всі основні будівельні конструкції деформацій не мають, перебувають у задовільному технічному стані, відповідають існуючим архітектурним, будівельним, санітарним та пожежним нормам та придатні для подальшої експлуатації за призначенням.

Крім того, на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 (сертифікат СОД №15102/13 від 19.08.2013 року, дійсний до 19.08.2016 р.) було складено звіт про вартість майна № 66/01-15 від 05.03.2015 р., відповідно до висновку якого ринкова вартість нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 272,6 кв. м, за адресою: м. Харків, вул. Сержантська, 24 складає 972100,00 грн. у т.ч. ПДВ 162016,67 грн.

Таким чином, позивачем не було допущено при будівництві нежитлової будівлі літ. «Б-1», розташованого за адресою: вул. Сержантська, №24 у м. Харкові істотних порушень будівельних норм. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при здійснення позивачем будівництва нежитлової будівлі.

Крім того, матеріали справи не містять доказів порушення прав інших осіб при визнанні права власності на нерухоме майно за позивачем.

Стосовно цільового використання земельної ділянки колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення; є) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Таким чином, цією статтею визначається вичерпний перелік категорій земель

Також земельним законодавством чітко визначено, які землі належать до тїєї чи іншої категорії, та для чого вони можуть використовуватися, а саме: глава 5 Земельного кодексу України - землі сільськогосподарського призначення, глава 6 Земельного кодексу України - землі житлової та громадської забудови, глава 7 - землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, глава 8 - землі оздоровчого призначення, глава 9 - землі рекреаційного призначення, глава 10 - землі історико-культурного призначення, глава 11 - землі лісогосподарського призначення, глава 12 -землі водного фонду, глава 13 - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ст. 38 ЗК До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до 1.1. класифікації видів цільового призначення земель затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року N 548 класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ) розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 N 224.

Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель - землі громадської забудови: землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об'єктів загального користування.

У листі державного комітету України по земельних ресурсах від 27.12.2006 р. N 14-17-7/9942 зазначено, якщо земельна ділянка була надана для розміщення об'єкту чи для використання в межах будь якої категорії відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, але через якийсь час там було розташовано інший об'єкт чи вона використовується по іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в цьому випадку відсутнє.

Рішенням Харківської міської ради від 24.06.2009р. № 146/09 «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України» ТОВ «ОСОБА_3 і В» надано земельну ділянку площею 2,1884 га, з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою вул. Сержантська, 24 в м. Харкові для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу та подальшої експлуатації об'єкта.

Таким чином будівництво громадського будинку літ «Б-1» за адресою вул. Сержантська, 24 не порушує земельного законодавства щодо нецільового використання земельної ділянки, оскільки земельна ділянка використовувалась позивачем в межах тієї ж категорії, в межах якої її надано, а саме для розміщення громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ст. 331 ЦК України не передбачає можливості визнання права власності на новостворене майно за рішенням суду, колегія суддів вважає недоречним, оскільки ст. 376 ЦК України є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, та унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

Також колегія суддів відхиляє наведені відповідачем доводи про те, що суд першої інстанції, визнавши право власності на нежитлове приміщення, позбавив бюджет міста Харкова отримати кошти на пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова.

Так, відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2011 N 461, у разі, коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Згідно з вимогами статті 376 Цивільного кодексу України визнання права власності на будівлю (споруду) за рішенням суду надає право власникові володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи зазначене, рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомості не може вважатися документом, що дає право виконувати будівельні роботи, а визнання права власності на нежитлове приміщення в судовому порядку не звільняє замовника будівництва не лише від обов'язку прийняття об'єкта в експлуатацію, а й від обов'язку приймати участь у розвитку інфраструктури міста Харкова.

Крім того, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції встановленого порядку державного управління в сфері містобудування та архітектури внаслідок прийняття рішення, оскільки ні в мотивувальній частині рішення, ні в резолютивній його частині, суд не вирішував питання введення об'єкту до експлуатації або інші технічні питання.

Як вбачається з матеріалів справи спір, у даному випадку, стосується визнання права власності, тобто судом розглядався спір про право.

Державною архітектурно-будівельною інспекцією України (заявник апеляційної скарги) не є суб'єктом права власності у даному випадку, а прийняті у справі рішення не стосуються її матеріальних прав або права на судовий захист.

Стаття 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачає, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Однак, питання пов'язані з діяльністю Державної архітектурно-будівельної інспекції України в межах провадження даної справи не вирішувалися, спір у справі не стосується прав та обов'язків Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а реалізація Державною архітектурно-будівельною інспекцією України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області повноважень у сфері контролю та нагляду за будівництвом не має залежати від визнання права власності на будь-який об'єкт.

Крім того, відповідно до п. 5 Положення Інспекція має право здійснювати захист у суді своїх прав та законних інтересів, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Проте, матеріали справи не містять доказів наявності приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при здійснення позивачем будівництва нежитлової будівлі.

За наведених мотивів у задоволенні скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 20, 144, 147 Господарського кодексу України майнові права суб'єкта господарювання виникають, зокрема, внаслідок створення майна, ці права підлягають захисту, в тому числі шляхом їх визнання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

В даному випадку обраний позивачем способу захисту свого права, як визнання права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю в порядку ст. 376 ЦК - є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Також, позивачем належними документальними доказами обґрунтована правомірність заявлених позовних вимог про визнання за ним право власності на нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 272,6 кв. м, по вул. Сержантській, 24, в м. Харкові.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 26.05.15 у справі № 922/2811/15 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подані апеляційні скарги про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями статями 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України та апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.05.15 у справі № 922/2811/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 25.01.2016

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.