ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 921/833/15-г/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Мазепа Н.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 14-10 від 14.01.2015р.);

відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність №01/1816 від 04.01.2016р.);

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих.№ 14/2-1043 від 05.11.2015 року (вх. № 01-05/5532/15 від 26.11.2015р.)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2015р.

у справі № 921/833/15-г/16, суддя Хома С.О.

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Тернопільгаз, м. Тернопіль

про: cтягнення 2 275 грн. 94 коп. - 3% річних та 11 069 грн. 82 коп. пені.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2015р. у справі 921/833/15-г/16 (суддя Хома С.О.) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Тернопільгаз" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5488 грн. 91 коп. пені, 1804 грн. 58 коп. - 3% річних та 1804 грн. 22 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2015р. у даній справі скасувати частково та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 5 534, 91 грн. в задоволенні яких було відмовлено господарським судом Тернопільської області.

Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір пені, без врахування взаємних інтересів сторін і за відсутності для цього передбачених законом виняткових обставин.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 26.11.2015р. справу за № 921/833/15-г/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Костів Т.С..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.12.2015р.

Ухвалою суду від 14.12.2015 року розгляд справи відкладався з підстав, викладених у ній.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ( вих. №01-04/8275/15 від 24.12.2015р.) просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.215 у даній справі залишити без змін.

В судове засідання 25.01.16 року представник апелянта зявився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, надав усні пояснення по суті спору, рішення першої інстанції вважає законним та обгрутованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволеня.

Апеляційний суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду Тернопільської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2012 року між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, надалі "Продавець", з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством "Тернопільгаз", надалі "Покупець", з другої сторони, було укладено договір на купівлю-продаж природного газу №07/2012-ТКЕ(Н), у відповідності до пункту 1.1. розділу 1 якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ (далі газ), а "Покупець" зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 р. договору, газ що продається за цим договором, використовується "Покупцем" виключно для подальшої реалізації суб'єктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, в обсягах природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії для потреб населення (далі споживачам "Покупця").

Відповідно до п. 2.1 р. 2 Договору, договору "Продавець" передає "Покупцеві" у період з 01 березня 2012 року газ в обсязі до 3811,000 тис. куб. м.. Обсяги газу, що планується передати за цим Договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пп.2.1.1 п. 2.1 р. 2 Договору).

Пунктами 3.6, 3.7 р. 3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами. Згідно з п.11.1 р.11 Договору від 30.03.2012 р. встановлено, що останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2012 року включно, а у частині розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач протягом березня 2012р., квітня 2012 р., жовтня 2012 р., листопада 2012 р., грудня 2012 р., передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 640, 731 тис. куб. м на загальну суму 546 882 грн. 75 коп. Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем в період : березень 2012 року, квітень 2012 року, жовтень 2012 року, листопад 2012 року, грудень 2012 року природного газу на загальну суму 546 882 грн. 75 коп. підтверджено наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу: від 31.03.2012 р. на суму 359 136 грн 16 коп., від 30.04.2012 р. на суму 125 056 грн. 56 коп., від 31.10.2012 р. на суму 324 грн. 34 коп., від 30.11.2012 р. на суму 21 065 грн., 10 коп. та від 31.12.2012 р. на суму 41 300 грн. 58 коп., які без заперечень підписані повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідно до п. 6.1 р. 6 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору.

Згідно п. 6.2 р. 6 Договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з алгоритмом розподілу коштів, установленим відповідною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ в тому ж місяці, у якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач свої зобов'язання за Договором щодо оплати вартості отриманого природного газу виконав з порушенням строку оплати, за поставлений позивачем згідно Договору №07/2012-ТКЕ(Н). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань згідно Договору купівлі-продажу природного газу №07/2012-ТКЕ(Н) від 30.03.2012р., позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь пені в розмірі 11 069,82 грн., нарахованих на підставі п. 7.2 Договору. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 2 275,94 грн. - 3% річних.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови виконання зобовязання, а саме зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині нарахування пені, судом першої інстанції підставно зазначено про те, що скаржником безпідставно в період часу, за який нараховувалась пеня включено дні, коли відповідач проводив оплати за отриманий газ. Пунктом 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. З огляду на викладене, правомірними є нарахування останніх в загальній сумі 10 977 грн. 83 коп. Пеня в сумі 91,99 грн. (11069,82 10 977,83) нарахована та заявлена позивачем до стягнення безпідставно.

Поряд з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення господарським судом Тернопільської області норм чинного законодавства в частині зменшення розміру пені, колегією суддів встановлено, що такі є безпідставними, з огляду на наступне:

відповідно до пункту 1 статті 233 Господарського кодексу України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Кодексом також передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

Крім цього, п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами і доповненнями) визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені, господарський суд першої інстанції прийняв до уваги те, що відповідно до умов Договору №07/2012-ТКЕ(Н) від 30.03.2012 р. ПАТ "Тернопільгаз" отримувало природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, в обсягах природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії для потреб населення ; ПАТ "Тернопільгаз" не є комерційною організацією, інших джерел прибутку, крім дольового відщеплення за надані послуги з транспортування газу для ПАТ "Тернопільгаз" не існує (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики затверджується: алгоритм (порядок) розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів, та нормативи перерахування коштів із зазначених поточних рахунків на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств та поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам (Закон України "Про ринок природного газу"; Постанова Кабінету Міністрів України "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" №792 від 30 вересня 2015 року ;) відповідач вживав необхідні та залежні від нього заходи для недопущення зростання заборгованості за Договором купівлі-продажу природного №07/2012-ТКЕ(Н) від 30.03.2012 р. та виконав свої зобов'язання згідно з договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань; термін прострочки виконання зобовязань по оплаті вартості отриманого ПАТ "Тернопільгаз" згідно Договору №07/2012-ТКЕ(Н) від 30.03.2012 р. природного газу не є значним; Діяльність відповідача є збитковою.

З огляду на те, що порушення зобовязання відповідачем не потягло значних втрат для позивача, враховуючи ступінь виконання зобовязання боржником повне погашення суми основного боргу, майновий стан сторін та їх інтереси, відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені, що підлягає до стягнення з відповідача- на 50% (пятдесят) відсотків. А тому місцевим судом з відповідача правомірно стягнуто 5 488 грн. 91 коп. пені.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 2 275,94 грн. за період з 20.04.2012 р. по 28.12.2013 р., зокрема, за переданий природний газ згідно актами приймання - передачі від 31.03.2012 р., від 30.04.2012 р., від 31.10.2012 р., від 30.11.2012 р., 10 коп. та від 31.12.2012 р., які без заперечень підписані повноважними представниками сторін.

Судова колегія погоджується із проведеним перерахунком судом першої інстанції. Правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 22 01, 58 грн.. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 74,36 грн. (2275,94 грн. 2201,58 грн.) є безпідставними.

Отже, з вищенаведеного судом першої інстанції правильно стягнуто 2201, 58 грн. - 3 % річних та 5488 грн. 91 коп. - пені.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 12.10.2015 року в справі за номером 921/833/15-г/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих.№ 14/2-1043 від 05.11.2015 року (вх. № 01-05/5532/15 від 26.11.2015р.) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 27.01.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.