ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р.Справа № 922/6470/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс", м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, смт. Пересічна
про стягнення 44688,99 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Єфімов С.В.

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року до господарського суду Харківської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 (далі - відповідач) звернулось ТОВ "ТД "Агроімпекс" (далі - позивач). У позові останній просив суд стягнути з відповідача на свою користь 24332,50 грн. заборгованості за поставлений товар, 18951,49 грн. втрат від інфляції та 1405,00 грн. 3% річних Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору поставки №2309-1 від 23.09.2013 року, що був укладений між сторонами. Витрати по оплаті судового збору позивач просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 21.12.2015 року було порушено провадження у справі та її розгляд був призначений на 05.01.2016 року о 10:45 год.

Ухвалою суду від 05.01.2016 року розгляд справи був відкладений до 01.02.2016 року до 12:05 год.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

У судовому засіданні 01.02.2016 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс" та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір поставки №2309-1 від 23.09.2013 р. на постачання комбікорму.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1.1. договору поставки №2309-1 від 23.09.2013 р. Постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність Покупця (відповідач) комбікорм (надалі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до пункту 2.4. договору поставки, датою поставки партії повару є дата зазначена у видаткові й накладній (товарно-транспортній накладній), яка підписана представниками Сторін.

Так, на виконання вищезазначеного договору позивач поставив на користь відповідача товар на загальну суму 80332,50 грн. Вказаний товар було отримано відповідачем, що підтверджується видатковою накладною №АИ-0000607 від 24.09.2013 р. на суму 27200,00 грн., видатковою накладною №АИ-0000677 від 08.11.2013 р. на суму 42410,00 грн.; видатковою накладною №АИ-0000690 від 12.11.2013 р. на суму 1262,50 грн.; видатковою накладною №АИ-0000691 від 14.11.2013 р. на суму 9460,00 грн. Дані видаткові накладні підписані сторонами.

Отже, підписані сторонами договору видаткові накладні підтверджують факт поставки товару за вказаним договором і отримання даного товару зі сторони покупця (відповідача).

За договором поставки (пункт 3.3.) Сторони договору визначили, що оплата кожної партії Товару, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах вказаних у Специфікації.

Згідно Специфікацій №№1-4 відповідач зобов'язався оплатити отриманий товар на протязі 14 календарних днів з моменту поставки товару, а саме:

- по видатковій накладній №АИ-0000607 від 24.09.2013р. - 08.10.2013р.

- по видатковій накладній №АИ-0000677 від 08.11.2013р. - 22.11.2013р.

- по видатковій накладній №АИ-0000690 від 12.11.2013р. - 26.11.2013р.

- по видатковій накладній №АИ-0000691 від 14.11.2013р. - 28.11.2013р.

Втім, поставлений товар відповідачем оплачено частково та з порушенням строків зазначених в договорі. Відповідач провів оплату в сумі 56000,00 грн., а саме: 27.09.2013р. - 13 000,00 грн., 25.11.2013р. - 15 450,00 грн., 29.11.2013р. - 2 550,00 грн., 25.12.2013р. - 1 000,00 грн., 16.01.2014р. - 4000,00 грн., 22.01.2014р. - 1 500,00 грн., 24.01.2014р. - 10 000,00 грн., 10.02.2014р. - 5 000,00 грн., 14.02.2014р. - 3 500,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку.

Так, за товар поставлений по видатковій накладній №АИ-0000607 від 24.09.2013р. на суму 27200,00 грн. відповідачем проведено оплату в повному обсязі, оплата підтверджується виписками з банку та 27.09.2013р. зараховано - 13000,00 грн., 25.11.2013р. зараховано 14200,00грн.

За товар поставлений по видатковій накладній №АИ-0000677 від 08.11.2013р. на суму 42410,00 грн. відповідачем проведено оплату частково, в сумі 28000,00 грн., що підтверджується виписками з банку від 25.11.2013р. зараховано - 1250,00 грн., від 29.11.2013р. зараховано - 2 550,00 грн., від 25.12.2013р. зараховано - 1 000,00 грн., від 16.01.2014р. зараховано - 4000,00 грн., від 22.01.2014р. зараховано - 1500,00 грн., від 24.01.2014р. зараховано - 10 000,00 грн., від 10.02.2014р. зараховано - 5 000,00 грн., від 14.02.2014р. зараховано - 3 500,00 грн.

За товар поставлений по видатковій накладній №АИ-0000690 від 12.11.2013р. на суму 1262,50 грн. та по видатковій накладній №АИ-0000691 від 14.11.2013р. на суму 9460,00грн. відповідач оплату не провів, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на момент подачі позову складала 24332,50 грн.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару на суму 24332,50 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1405,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 18951,49 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1405,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 18951,49 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 712 ЦК України; ст. ст. 173, 174, 179 ГК України; ст. ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1; АДРЕСА_1") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс" (; п/р №1258 в АТ "ОТП БАНК" м. Київ, МФО 300528; 61070, м. Харків, вул. Академіка Проскури,1, оф.406/2) - 24332,50 грн. основного боргу, 18951,49 грн. втрат від інфляції, 1405,00 грн. 3% річних та 1218,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.02.2016 р.

Суддя О.В. Погорелова