ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.01.16р. Справа № 904/10395/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ,

в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Дніпропетровськ

про внесення змін до договору від 30.06.2015р. №35/08-42 з приймання сум платежів від платників за природний газ

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, дов. від 01.07.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, дов. від 23.11.2015р. №б/н.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить внести зміни з 10.10.2015р. до договору від 30.06.2015р. № 35/08-42, укладеного між сторонами, виклавши підпункт 2.1.3. пункту 2.1. розділу 2 договору від 30.06.2015р. № 35/08-42 у наступній редакції: "2.1.3. здійснювати оплату винагороди за послуги, надані Банком, згідно акта виконаних робіт, з розрахунково-касового обслуговування по прийманню платежів до 10 числа місяця, що настає за звітним, у розмірі 0,3% від суми прийнятих платежів за реквізитами: код банку 305482; поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий в філії - Дніпропетровське обласне управління АТ Ощадбанк; - код в .

Відповідач у відзиві (вх. №2582/16 від 18.01.2016р.) на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що: - запропонована постановою Кабінету Міністрів України ціна на рівні 0,3% є нижчою собівартості та виключає застосування граничного нормативу рентабельності для цілей послуги; - банком вимоги укладеного договору виконуються у повному обсязі; - спірний договір не є типовим чи обовязковим до укладання відповідно до норм чинного законодавства.

Позивач у поясненнях (вх. №2876/16 від 19.01.2016р.) зазначає про те, що: - позивачем отримано від відповідача додатковий договір №3 до спірного договору, яким запропоновано змінити розмір комісійної винагороди за самостійно розробленим графіком; - факт направлення банком додаткового договору №3 не має впливу на вирішення даної справи.

Також позивач у поясненнях (вх. №4153/16 від 25.01.2016р.) звертає увагу на наступне: - постанова Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 набрала чинності 10.10.2015р. і є обовязковою саме з цієї дати; - в даному випадку має місце істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладання договору; - з ініціативою про зміну тарифу в бік зменшення позивач звернувся до відповідача своєчасно; - при відсутності відповідного договору з приймання сум платежів від платників за природний газ зобовязання по оплаті за послуги банку покладаються на споживачів фізичних осіб.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів представниками сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015р. між відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", як банком, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", як клієнтом, було укладено Договір №35/08-42 з приймання сум платежів від платників за природний газ (надалі Договір).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору предметом цього договору є: - організація та здійснення установами банку розрахунково-касового обслуговування з приймання сум платежів в готівковій формі від платників на користь клієнта та перерахування їх на рахунок клієнта; - надання банком послуги з оформлення та передачі інформаційних повідомлень з розрахунково-касового обслуговування про надходження грошових коштів в розрізі відділів реалізації ТОВ „Дніпропетровськгаз збут.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до його повного та належного виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому договору (пункт 5.1 Договору).

Згідно з пунктом 2.1.3 Договору клієнт зобовязується здійснювати оплату винагороди за послуги, надані „Банком, згідно акта виконаних робіт, з розрахунково-касового обслуговування по прийманню платежів до 10 числа місяця, що настає за звітним, у розмірі 1 (один) % від суми прийнятих платежів за реквізитами: - Код банку 305482; - поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий у філії Дніпропетровське обласне управління АТ „Ощадбанк; - код в .

Відповідно до пункту 7.2 Договору відносини, що виникають між сторонами та не врегульовані даним договором, регулюються відповідно до вимог чинного законодавства України.

Як вбачається позивач звертався до відповідача з листом від 13.10.2015р. №2912вих-0491, у якому просив укласти додаткову угоду до Договору щодо зміни винагороди за послуги з розрахунково-касового обслуговування до 0,3%.

Відповідач у листі від 21.10.2015р. №35-04/5271 повідомив, що у звязку з тим, що операція з приймання платежів у розмірі не більше 0,3% є збитковою для банку, відповідач звернувся до Кабінету Міністрів України з проханням переглянути постанову від 30.09.2015р. №792.

Відповідно до листа від 15.12.2015р. №35/05-6876 відповідач звернувся до позивача з пропозицією укласти додатковий договір №3 до Договору, у якому, зокрема, було запропоновано викласти пункт 2.1.3 Договору у наступній редакції: „2.1.3. Сплачувати комісійну винагороду за послуги, надані банком, згідно акта виконаних робіт, з розрахунково-касового обслуговування по прийманню платежів до 10-го числа місяця, що настає за звітним, у наступному розмірі: - 1% за період з 01.10.2015р. по 31.10.2015р. від суми прийнятих платежів; - 0,65% за період з 01.11.2015р. по 30.11.2015р. від суми прийнятих платежів; - 0,3% починаючи з 01.12.2015р. від суми прийнятих платежів.

Позивач вважає, що у звязку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30.09.2015р. №792 розмір оплати винагороди за послуги, що надаються відповідачем за Договором, повинен складати 0,3% від суми прийнятих платежів з 10.10.2015р.; відповідач проти цього заперечує, що і є причиною спору.

Враховуючи викладене, господарський суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського процесуального кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зміна правовідношення.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частина 4 статті 188 Господарського кодексу України).

Частина 2 статті 19 Конституції України зобовязує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно Ліцензії від 04.06.2015р. №642499 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" здійснює господарську діяльність з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Як вбачається у виданні „Урядовий курєр від 10.10.2015р. №189 було опубліковано Постанову Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 „Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Відповідно до пункту 1 Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 (надалі Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ) постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов'язків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 визначено уповноваженими банками, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, до спеціальних обов'язків яких включено обов'язок з постачання природного газу, та їх структурних підрозділів, а також оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам для виконання спеціальних обов'язків, покладених на таких продавців, відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" та публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України".

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 (надалі Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ) цей Порядок визначає механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ з постачальниками природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), і оптовими продавцями природного газу, на яких покладено спеціальні обов'язки з продажу природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов'язків (далі - оптові продавці).

Згідно з пунктом 9 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ оплата послуг за обслуговування уповноваженим банком поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами, здійснюється такими газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами; оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Таким чином, у звязку з визначенням у законодавстві граничного розміру винагороди за послуги, що надаються відповідачем позивачу за Договором, обґрунтованими є вимоги позивача про внесення змін до умов Договору.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що:

- відповідно до пункту 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни; якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили;

- частиною 5 статті 188 Господарського кодексу України встановлено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду;

- як вбачається постанова Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 „Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ набрала чинності 10.10.2015р.;

- з матеріалів справи вбачається, що позивачем невідкладно після набрання чинності вказаною постановою 16.10.2015р. до відповідача було спрямовано звернення з пропозицією внести відповідні зміни до Договору;

- крім того, як зазначалося вище, у свою чергу відповідач звертався до позивача з листом від 15.12.2015р. з пропозицією укласти додатковий договір №3 до Договору, у якому фактично пропонував внести зміни до пункту 2.1.3 Договору з 01.10.2015р.;

- отже, виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне внести зміни до пункту 2.1.3 Договору з моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 „Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ, тобто з 10.10.2015р., що не суперечить чинному законодавству.

Суд не приймає до уваги заперечень відповідача стосовно того, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України ціна на рівні 0,3% є нижчою собівартості, оскільки станом на момент розгляду справи постанова Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 „Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ є чинною, а відповідно до частини 1 статті 117 Конституції постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України є обов'язковими до виконання.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Внести зміни до пункту 2.1.3 від 30.06.2015р. №35/08-42 з приймання сум платежів від платників за природний газ, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (ідентифікаційний код 39572642) в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (ідентифікаційний код 09305480) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (ідентифікаційний код 39572642) з 101.0.2015р., виклавши його в такій редакції:

„2.1.3. Здійснювати оплату винагороди за послуги, надані „Банком, згідно акта виконаних робіт, з розрахунково-касового обслуговування по прийманню платежів до 10 числа місяця, що настає за звітним, у розмірі 0,3 (нуль цілих три десятих) % від суми прийнятих платежів за реквізитами:

- Код банку 305482;

- поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий у філії Дніпропетровське обласне управління АТ „Ощадбанк;

- код в .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (49050, м. Дніпропетровськ, просп. Гагаріна, 115; ідентифікаційний код 09305480) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, 2; ідентифікаційний код 39572642) 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„01 лютого 2016р.