РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/28209/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада-2»
Простягнення 1 115 234, 71 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

від позивача: Кравчик С. М. - за дов.,

від відповідача: Лепех Л.Л. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 665 771, 52 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 50 617, 01 грн. 3% річних, 398 846, 18 грн. індексу інфляції за Договором №7560002 від 12.11.1999р.

01 грудня 2015 року Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові повністю.

10 грудня 2015 року Позивач подав суду письмові пояснення стосовно заявленого відзиву відповідача по справі, враховуючи які просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

15 грудня 2015 року Відповідач подав суду доповнення до відзиву на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

За клопотанням позивача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (Відповідачем) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 12.11.1999р. № 7560002 (надалі - Договір).

Згідно з пп. 2.2.1. та 2.3.1 Договору і відповідно до законодавства України Позивач постачає теплову енергію у гарячій воді для потреб: опалення - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах згідно з Додатком 1 до Договору, яку Відповідач зобов'язаний оплачувати своєчасно та в повному обсязі вартість спожитої теплової енергії.

Нарахування Відповідачу за теплову енергію здійснюється відповідно до звертання-доручення про укладення Договору від 12.11.1999 та додатку 2 до Договору - по приладах обліку, за тарифами, встановленими і затвердженими Постановами Національної комісії регулювання електроенергетики та Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України.

Згідно п. 9 Додатку 2 до Договору передбачено, що Відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ), та платіжну вимогу доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Сплату за вказаними документами відповідно до п. 10 Додатка 2 до Договору Відповідач забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, передбачено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товарозпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, а у разі прострочення оплати товару продавець, відповідно до п. 3 цієї ж статті, має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими коштами.

Однак свої зобов'язання за зазначеним Договором Відповідач не виконує, внаслідок чого за Відповідачем виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка становить 665 771, 52 грн., що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) та довідкою про надходження коштів за спожиту згідно з Договором теплову енергію.

Відповідач в своєму відзиві стверджує, що він не є споживачем теплової енергії за спірним Договором, оскільки договір укладено з іншою юридичною особою.

Проте, судом встановлено наступне:

12.11.1999р. між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА» укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560002, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених договором.

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державну реєстрацію ТОВ «РАДА 2» було проведено 11.09.2002р.

У жовтні 2002р. ПАТ «Київенерго» отримало лист ТОВ «РАДА» від 17.10.2002, підписаний генеральним директором ТОВ «РАДА» та правонаступниками: ТОВ «РАДА 1», ТОВ «РАДА 2», ТОВ «РАДА 3», ТОВ «РАДА 4», ТОВ «РАДА 5» і скріплений печатками товариств, з повідомленням про створення ТОВ «РАДА 1», ТОВ «РАДА 2», ТОВ «РАДА 3», ТОВ «РАДА 4», ТОВ «РАДА 5», які є у відповідності до статутних документів правонаступниками прав та обов'язків ТОВ «РАДА» і у справі договірних відносин по обслуговуванню усіх житлових будинків, в тому числі і будинку №3 по вул. Г. Ахматової, що раніше входили до ТОВ «РАДА», і договори на відпуск теплової енергії у гарячій воді на ЦО та ГВП з АК «Київенерго», що були укладені по вищезазначених будинках приймають на себе, зокрема і спірний договір №7560002 від 12.11.1999р. та №7560193 від 18.09.2002 - ТОВ «РАДА 2».

У зв'язку із зазначеним ТОВ «РАДА» просила АК «Київенерго» дати вказівки відповідним підрозділам звіти за використаний теплоносій на ЦО та ГВС з жовтня 2002 року приймати відповідно від ТОВ «РАДА 1», ТОВ «РАДА 2», ТОВ «РАДА 3», ТОВ «РАДА 4», ТОВ «РАДА 5».

У вересні 2013 року ТОВ «РАДА 2» надіслало лист ПАТ «Київенерго» з повідомленням, що між ним та ТОВ «ІОЦ «РАДА» укладено договір доручення від 27.08.2013р. №01/27/08, за умовами якого товариство надало повноваження останньому від свого імені та в інтересах товариства здійснювати, ініціювати перерахування коштів фізичним та юридичним особам. Також зауважило, що правовідносини, які виникли між сторонами, у зв'язку з укладенням договору доручення між ТОВ «РАДА 2» та ТОВ «ІОЦ «РАДА», не припинились та залишились незмінними, та просило кошти, які надходять на рахунок ПАТ «Київенерго» від імені ТОВ «ІОЦ «РАДА» на виконання умов укладених договорів з товариством, зараховувати згідно вказаних у квитанціях призначень платежу як оплату від імені товариства.

Дана інформація підтверджується рішенням господарського суду міста Києва від 19.05.2015р. у справі №910/7187/15-г.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо посилання Відповідача про розірвання спірного Договору №7560002 за рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2015р. №910/16031/15, як на підставу звільнення від стягнення з Відповідача заборгованості за спірним договором, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, нарахування по справі №910/28209/15 проведені Позивачем за правильний період часу заборгованості, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 №910/16031/15 набрало законної сили з 10.09.2015р., в зв'язку з чим всі нарахування проведені Відповідачу до 10.09.2015р. є законними та підлягають оплаті.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Договір від 12.11.1999р. №7560002 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, між сторонами спору виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, і домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується факт постачання електроенергії відповідно до умов Договору Відповідачу, використовування електроенергії Відповідачем, а також існування заборгованості Відповідача перед Позивачем за спожиту електроенергію в розмірі 665 771, 52 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 9 Додатку 2 до Договору передбачено, що Відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ), та платіжну вимогу доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Сплату за вказаними документами відповідно до п. 10 Додатка 2 до Договору Відповідач забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 10 Додатку 2 до Договору відповідач повинен був сплачувати грошові кошти за спожиту теплову енергію не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача грошових коштів за надані послуги у розмірі 665 771, 52 грн. на підставі Договору і тому ця сума підлягає стягненню з Відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку з Відповідача підлягає стягненню 50 617, 01 грн. 3% річних та 398 846, 18 грн. індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, Відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір згідно ст. 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 2» (02068, м. Київ, вул. Г. Ахматової, буд. 3; Код: 32070519) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 665 771 (шістсот шістдесят п'ять тисяч сімсот сімдесят одну) грн. 52 коп. основного боргу, 398 846 (триста дев'яносто вісім тисяч вісімсот сорок шість) грн. 18 коп. інфляційної складової боргу, 50 617 (п'ятдесят тисяч шістсот сімнадцять) грн. 01 коп. 3% річних та 16 728 (шістнадцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 53 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.01.2016р.

Суддя І.І.Борисенко