донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.01.2016 року справа № 913/993/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2В, ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського судуЛуганської області
від08.12.2015 року
по справі№ 913/993/15 (суддя: Корнієнко В. В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 184 294, 83 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область (далі «Відповідач») суми основного боргу в розмірі 109 357,04 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 45 234,42 грн., суми трьох відсотків річних у розмірі 2 768, 38 грн., суми пені в розмірі 26,934,99 грн. та суми судового збору у розмірі 2 764, 50 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 08.12.2015 року у справі № 913/993/15 позов було задоволено в частково.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість в сумі 109 357,04 грн. по оплаті товару, пеню в сумі 8 296,36 грн., втрати від інфляції в сумі 45 234,42 грн., три проценти річних в сумі 2 768,38 грн., витрати на судовий збір в сумі 2 443,75 грн.;

Відповідач, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 08.12.2015 року у справі № 913/993/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заявник скарги не погоджується із висновком господарського суду, посилаючись на те, що господарським судом неправильно застосовані норми процесуального права та матеріального, зокрема, судом не повно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 28.12.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.01.2016 року.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область.

Представник Позивача в судовому засіданні надав відзив на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область та звернувся до суду з проханням рішення господарського суду Луганської області від 08.12.2015 року у справі № 913/993/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Луганської області від 08.12.2015 року у справі № 913/993/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя.

Відповідно до статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.01.2014 року між Сторонами був укладений договір поставки № 144/14-4 РА ( далі «Договір») згідно з яким постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі продукція, товар) в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному Договорі та Специфікаціях, що є невідємними частинами даного Договору (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору покупець зобовязан прийняти та сплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності до умов цього Договору.

Приписами п. 4.3 Договору встановлено, що Постачальник зобовязаний надати Покупцеві за актом приймання передачі, підписаним повноважними представниками сторін, наступні товаросупровідні документи:

· рахунок фактуру;

· податкову накладну;

· видаткову накладну;

· відповідні товаросупровідні накладні (залізнична (товаро транспортна) накладна);

· сертифікат якості та/або паспорт;

· сертифікат відповідності ( у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації);

· інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений);

· технічну документацію, передбачену п. 2.3 цього Договору;

· декларацію відповідності (якщо це встановлено технічним регламентом на відповідний вид продукції).

Відповідно до п. 4.6 Договору зобовязання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі Продукції в розпорядження Покупця в зясоване місце призначення поставки в асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, погодженими сторонами в Договорі та Специфікаціях до нього. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та сплати поставленої Продукції.

01.08.2014 року сторонами підписано Специфікацію № 4/4 до Договору (далі «Специфікація»), якою визначено асортимент, кількість, ціну та строк поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як підставою для скасування рішення господарського суду Луганської області від 08.12.2015 року у справі № 913/993/15, апелянт зазначає, що при передачі Продукції, обумовленої Специфікацією, Постачальником, всупереч умов п. 4.3. Договору не надано доказів, що він дійсно є власником зазначеного товару, а отже має право здійснювати передбачене ст.. 319 ЦК України тільки для власника право володіння, використання, розпорядження майном та здійснювати щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Зазначене твердження Відповідача не приймається судом до уваги, оскільки Продукція була поставлена Позивачем, відповідно до умов Договору та Специфікації, що підтверджується видатковою накладною № РН-10/08/15 від 08.10.2014 року, підписаною сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, на підставі чого у Покупця виник обовязок сплатити вартість поставленого товару.

Крім того, відповідно до п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965р. № П-6 (приймання продукції по кількості) здійснюється за транспортними і супровідними документам (рахунком-фактурою, специфікацією, описом, пакувальними ярликами тощо) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідач не заперечує проти отримання від Позивача товару, однак відповідних актів, з яких вбачалося, що Позивачем не виконане зобовязання щодо надання документів на право власності на продукцію, чи доказів наявності будь-яких заперечень під час отримання товару, у відповідності до цієї Інструкції, Відповідачем не надано, що спростовує його твердження про відсутність порушення зобовязання по оплаті поставленої продукції.

Згідно ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 Цивільного кодексу України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним за відповідальне зберігання.

Матеріали справи не містять доказів відмови від продукції та прийняття її у встановленому порядку на відповідальне зберігання.

Тому висновок місцевого господарського суду про те, що продукція за договором була поставлена Позивачем Відповідачу у відповідності до його умов та умов специфікації є цілком обґрунтованим.

Твердження Відповідача в апеляційній скарзі щодо постачання товару відбулося з порушенням строків, визначених Специфікацією до Договору на думку судової колегії не заслуговує на увагу, з огляду на таке.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, отримавши товар та не сплативши його вартість в повному обсязі, Покупець порушив вимоги Договору, Специфікації до нього та приписи ст. 692 ЦК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України, як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 08.12.2015 року у справі № 913/993/15 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 ГСЛО;

1 до справи;

1 ДАГС.