РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2016Справа №910/32693/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»
До Третя особа,Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Рахімов Муроджон Джумаєвич
Простягнення 5 210,13 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

третя особа: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» про стягнення 5 210,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 року порушено провадження у справі №910/32693/15, справу призначено до розгляду на 22.01.2016 року.

14.01.2016 року представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а також клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Представник відповідача судове засідання 22.01.2016 року не з'явився, проте, 22.01.2016 року через канцелярію суду подав відзив на позов відповідно до якого зазначав про зменшення розміру страхового відшкодування на розмір ПДВ у зв'язку з ненаданням позивачем доказів фактичного здійснення ремонту автомобіля та підтвердження перебування Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Інтер Авто Україна» в статусі платника ПДВ

Третя особа в судове засідання 22.01.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача, відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні 22.01.2016 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2014 року на вул. П.Мирного - Копиленка в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням власника Рахімова Мураджона Джумаєва.

Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 07.11.2014 року у справі №757/29322/14-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 07.11.2014 року у справі №757/29322/14-п ОСОБА_4 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №074687 від 24.09.2013 року страховиком участю автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (позивач).

Згідно відомостей №9444658 про дорожньо-транспортну пригоду, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.09.2014 року автомобіль «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Згідно рахунку 01.10.2014 року, наданого ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» вартість ремонту автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 6 210,13 грн.

Відповідно до страхового акту №UA015/L156/01 від 08.10.2014 року, складеного позивачем, зазначена вище ДТП визнана страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування - 6 210,13 грн., виплата якого за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №074687 від 24.09.2013 року підтверджується платіжним дорученням № 27058 від 08.10.2014 року на суму 6 210,13 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2616169.

Статтею 29 Закону України «Про страхування» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як вбачається, з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2616169 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень, франшиза - 1 000,00 грн.

Судом відхиляються заперечення відповідача з приводу зменшення розміру страхового відшкодування на розмір ПДВ у зв'язку з ненаданням позивачем доказів фактичного здійснення ремонту автомобіля та підтвердження перебування Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Інтер Авто Україна» в статусі платника ПДВ, оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 була сплачена позивачем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Інтер Авто Україна» в сумі 6 210,13 грн згідно виставленого останнім рахунку№/1 від 01.10.2014, з якого вбачається, що товариство є платником ПДВ.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи розмір франшизи, встановлений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2616169, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в сумі 5 520,13 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 40, ) 5 210 (п'ять тисяч двісті десять) грн. 13 коп. - страхового відшкодування та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

27.01.2016 року

Суддя О.М. Спичак