РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/31752/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
доКомунального комплексного позашкільного закладу "Київський будинок учителя"
про стягнення 265 405,47 грн.
Суддя Борисенко І.І.
Представники:
від позивача - Кучкова Ю.В., представник за довіреністю;
від відповідача -Гетьман О.І., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 265 405,47 грн., у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору від 01.07.1999р. №320098 за період з 01.11.2014р. по 01.12.2015р.

До початку розгляду судом справи по суті Позивач 11.01.2016р. подав до господарського суду Заяву від 24.12.2015р. №94/11/9092 про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 265 405,47 грн., у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов Додаткової угоди від 24.01.2014р. до Договору від 01.07.1999р. №320098 за період з 01.01.2014р. по 01.04.2014р.

Заява Позивача від 24.12.2015р. №94/11/9092 про зміну предмету позову підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду Господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

17.12.2015р. Публічним акціонерним товариством "Київенерго" подано позовну заяву від 05.11.2015р. №94/11/7661 про стягнення заборгованості з Комунального комплексного позашкільного закладу "Київський будинок учителя" за спожиту теплову енергію за договором від 01.07.1999р. №320098 за період з 01.11.2014р. по 01.12.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015р. порушено провадження у справі №910/31752/15 та призначено розгляд справи на 26.01.2016р.

26.01.2016р. в судовому засіданні Позивач до початку розгляду справи по суті підтримав Заяву від 24.12.2015р. №94/11/9092 про зміну предмету позову. Відповідно до ст. 22 ГПК України вказана заява прийнята судом до розгляду, а відтак має новий предмет позову, виходячи з якого й вирішується спір по суті.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що організація відповідача є неприбутковою і фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, власних надходжень, які б можна було спрямувати на виконання юридичних зобов'язань немає, розрахункові рахунки закладу знаходяться та контролюються ГУДКСУ у м. Києві, а фінансова діяльність здійснюється відповідно до затверджених кошторисних призначень, а отже вини відповідача в порушенні взятих зобов'язань також немає.

Відповідачем в судовому засіданні подано до суду Акт звіряння розрахунків за теплову енергію за період з 01.01.2014р. по 01.04.2014р. станом на 01.01.2016р., підписаного уповноваженими представниками сторін, відповідно до якого заборгованість Комунального комплексного позашкільного закладу "Київський будинок учителя" складає 265 405,47 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Комунальним комплексним позашкільним закладом "Київський будинок учителя" укладено Договір №320098 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - Договір).

24.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Комунальним комплексним позашкільним закладом "Київський будинок учителя" укладено Додаткову угоду до Договору від 01.07.1999р. №320098 щодо закупівлі теплової енергії за державні кошти за перший квартал 2014р.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору позивач зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Відповідно до пункту 2.3.1 Договору відповідач зобов'язується додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Додатком №1 до Договору визначено обсяги постачання теплової енергії.

Згідно з пунктом 2 Додатку №4 до Договору відповідач щомісячно з 12 по 15 число отримує у районному відділі тепло збуту №6 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого ату звірки відповідач повертає РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до п. 3 Додатку №4 сплату за вказаними в п. 2 Додатку документами, відповідач виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Нарахування відповідачу за теплову енергію здійснюється відповідно до звертання-доручення про укладення Договору, по приладах обліку за тарифами, встановленими і затвердженими постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України та Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.01.2014р. по 01.04.2014р. у відповідача виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка становить 265 405,47 грн., що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії, обліковими картами (табуляграмами), довідкою про надходження коштів за спожиту згідно з Договором теплову енергію та розрахунком основного боргу за спожиту теплову енергію.

Вказаними доказами стверджується, а відповідачем не заперечується факт постачання позивачем відповідачу протягом 01.01.2014р. по 01.04.2014р. теплової енергії у гарячій воді.

Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до пункту 2 статті 32 закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заперечення відповідача викладені у відзиві судом не приймаються, в силу наступного.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, оскільки в разі відсутності коштів для оплати, відповідач мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати, а не чекати надання послуг.

Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Також, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446 вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Доказів оплати виконаних наданих позивачем послуг в строк визначений договором, відповідачем надано не було.

Згідно ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, Відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, п.1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального комплексного позашкільного закладу "Київський будинок учителя" (01030 м. Київ, вул. Володимирська, буд. 57, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ) 265 405,47 грн. (двісті шістдесят п'ять тисяч чотириста п'ять) грн. 47 коп. основного боргу, 3 981 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят одну) грн. 08 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.01.2016р.

Суддя І.І. Борисенко