ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року Справа № 904/6208/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Крицькій Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: Раєвський В.В. юрисконсульт відділу правового забезпечення відділення "Дніпропетровське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк", довіреність №2309-К-Н-О від 04.06.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_1 від 04.07.1996 року; Скиба В.В., адвокат, договір №35 від 15.09.2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у справі №904/6208/15

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

про стягнення 39 025,06 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за договором №б/н від 22.03.2011 року у сумі 39 025,06 грн. (20 044,34 грн. - заборгованість за кредитом, 13 057,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5 923,52 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року (суддя Кармазіна Л.П.) у справі №904/6208/15 позов задоволений повністю: стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитом у сумі 20 044 грн. 34 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 13 057 грн. 20 коп., пеню у розмірі 5 923 грн. 52 коп. та суму судового збору у розмірі 1827 грн. 00 коп.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням боржником (відповідачем) умов договору №б/н банківського обслуговування від 22.03.2011 року та Умов та Правил надання банківських послуг в частині своєчасного та повного повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, сплати пені за прострочення платежів за договором. Місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що відповідач після підписання заяви від 22.03.2011 року про відкриття рахунку приєднався до "Умов та Правил надання банківських послуг" та "Тарифів Банку", тобто сторонами у справі фактично було укладено договір банківського обслуговування від 22.03.2011 року, у зв'язку з чим відхилив доводи відповідача про те, що договір є неукладеним. Під час розгляду справи встановлено, що станом на дату звернення до суду заборгованість зі сплати кредиту складає 20 044,34 грн., зі сплати відсотків - 13 057,20 грн., З урахуванням наявності факту прострочення виконання зобов'язання місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені у сумі 5 923,52 грн.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду, оскільки наведені відповідачем обставини не є беззаперечними та такими, що впливають на належне виконання зобов'язань перед позивачем, а лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього в даний час та на можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення суду у даній справі. Тоді як, доказів фактичного існування будь-яких інших обставин, що ускладнили б або зробили неможливим виконання рішення відповідачем (заявником) не надано.

Не погодившись з рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у справі №904/6208/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд безпідставно вважає договір банківського обслуговування від 22.03.2011 року укладеним. Апелянт зазначає, що підписав лише заяву від 22.03.2011 року про відкриття рахунку, яка не містила всіх істотних умов, які є обов'язковими для кредитних договорів або договорів банківського рахунку, тому відсутні підстави вважати такий договір укладеним відповідно до умов чинного законодавства. Також апелянт вважає неправильним застосування місцевим господарським судом пункту 3.2.2.10.7 Умов щодо позовної давності тривалістю в 15 років, оскільки свого підпису під Умовами відповідач не ставив, а заява від 22.03.2011 року про відкриття рахунку не містить умов про збільшення позовної давності. Апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на неправомірну відмову місцевим господарським судом у задоволенні заяви про надання розстрочки виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Прокопенко А.К. (доповідач), судді: Дмитренко Г.К., Широбокова Л.П, розгляд справи призначений на 26.11.2015 року.

18.11.2015 року керівником апарату суду прийнято розпорядження №278/15 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ", яким на підставі п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначений повторний автоматичний розподіл справи №904/6208/15.

Автоматизованою системою документообігу суду в результаті повторного автоматичного розподілу справу №904/6208/15 передано на розгляд головуючому судді - доповідачу Пархоменко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у справі №904/6208/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В., суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є., розгляд скарги призначений у судове засіданні на 17.12.2015 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 року розгляд справи відкладений на 19.01.2016 року, сторін зобов'язано провести звірку розрахунків.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року строк вирішення спору продовжений на 15 днів, розгляд справи відкладений на 03.02.2016 року, сторін зобов'язано провести звірку розрахунків.

У судових засіданнях, які відбулись 17.12.2015 року та 03.02.2016 року апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

У судовому засіданні 03.02.2016 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 22.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (надалі - Банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - клієнт), було підписано заяву про відкриття рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки.

Згідно вказаної заяви Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 приєдналась до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 22.03.2011 року (далі - договір) та взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору. Після підписання договору клієнту надається право користуватися послугами банку, однією з яких є послуга "Гарантований платіж", яка може бути надана як за рахунок власних коштів клієнта, так і за рахунок коштів банку, тобто в кредит.

Розділами 3.1.1., 3.2.2 Умов регламентований порядок надання кредиту за послугою "Гарантований платіж".

Послугу "Гарантований платіж" Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" надає, для виконання (грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" (надалі - послуга). Послуга надається у вигляді виконання Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" заявок на договірне списання коштів (далі - "гарантований платіж" або "заявка"), згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ КБ "Приватбанк" зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами (пункт 3.1.1.73 Умов).

Відповідно до пункту 3.2.2.1 Умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів і винагороди.

Обов'язковими реквізитами заявки на договірне списання коштів є: номер і дата заявки (присвоюються автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарський договір, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта / кредитних /змішано) за необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу (пункт 3.1.1.74 Умов).

Після отримання Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" за допомогою системи дистанційного обслуговування Заявки (система Internet Banking Приват - 24 - офіційний канал зв'язку між Банком та клієнтом відповідно до пункту 1.1.1.91 Умов), Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" розглядає її на предмет надання або відмови у наданні послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника (пункт 3.1.1.75 Умов).

Відповідно до пункту 3.2.2.2 Умов, клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в платіжному дорученні клієнта, у строк до 30 днів з дати здійснення платежу, вказаному в платіжному дорученні. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом платіжного доручення до дати виконання платіжного доручення клієнт сплачує проценти в розмірі 4% річних від розміру заборгованості. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує позивачу відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 року клієнт за користування кредитом сплачує позивачу відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі непогашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

На виконання умов договору банківського обслуговування від 22.03.2011 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" надавалися Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 кредитні кошти відповідно до заявок на гарантований платіж: №134 від 03.09.2013 року на суму 5950,00 грн.; №136 від 03.09.2013 року на суму 5000,00 грн.; №158 від 25.10.2013 року на суму 10350,00 грн.; №171 від 30.11.2013 року на суму 4000,00 грн.; №172 від 30.11.2013 року на суму 5589,10 грн.; №173 від 30.11.2013 року на суму 8900,00 грн.; №176 від 04.12.2013 року на суму 3415,00 грн.; №175 від 04.12.2013 року на суму 3344,00 грн. (а.с.44-51), які використовувалися клієнтом, що підтверджується банківською випискою з рахунку № 3586 (а.с. 66).

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 умов договору №б/н банківського обслуговування від 22.03.2011 року в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та пені за прострочення виконання зобов'язань, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Стаття 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначає, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що підписані між сторонами заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитка печатки, "Умови та правила надання банківських послуг", Тарифи банку, разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 22.03.2011 року.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" заявлено до стягнення заборгованість по кредиту у сумі 20 044,34 грн., відсотки за користування кредитом за загальний період з 23.09.2013 року по 27.03.2015 року у сумі 13 057,20 грн.

З огляду на Умови та правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору № б/н банківського обслуговування від 22.03.2011 року, строк повернення кредиту у сумі 20 044,34 грн., відсотків за користування кредитом у сумі 13 057,20 грн. є таким, що настав.

Доказів сплати кредиту у сумі 20 044,34 грн., відсотків за користування кредитом у сумі 13 057,20 грн. відповідач суду не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

За викладеного апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 20 044,34 грн., відсотків за користування кредитом у сумі 13 057,20 грн.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись відповідно до договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

За змістом пункту 3.2.2.10.1. Умов у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, передбачених умовами договору, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. У разі реалізації банком права, передбаченого пунктом 3.2.2.2 цього договору, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

За приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано

Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених пунктами 3.2.2.10.1 - 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом (пункт 3.2.2.10.4 Умов).

Позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня за прострочення виконання зобов'язання за договором за загальний період з 17.11.2014 року по 27.03.2015 року у сумі 5 923,52 грн.

Пеня нарахована відповідно до умов договору, чинного законодавства, тому висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 5 923,52 грн. є обґрунтованим.

За викладеного є правомірним висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача суми 39 025,06 грн. (20 044,34 грн. - заборгованість за кредитом + 13 057,20 грн. - заборгованість по сплаті відсотків + 5 923,52 грн. - пеня).

На вимогу Дніпропетровського апеляційного господарського суду Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" надана розширена (детальна) банківська виписка по рахунку НОМЕР_2 та розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03.09.2013 року.

Між тим, з наданої банківської виписки по рахунку НОМЕР_2 не вбачається здійснення погашення заборгованості відповідачем за спірним договором №б/н від 03.09.2013 року, згідно наданого розрахунку погашення заборгованості за договором №б/н від 03.09.2013 року не здійснено (заборгованість станом на 21.01.2016 року складає 64 541,08 грн.).

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що спірний договір від 22.03.2011 року є неукладеним так як не містить істотних умов з таких підстав.

За приписами статті 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

У статті 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини стосовно того, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 після підписання заяви від 22.03.2011 про відкриття рахунку приєдналася до "Умов та Правил надання банківських послуг" та "Тарифів Банку", апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що між сторонами у справі укладено договір банківського обслуговування від 22.03.2011 року, який є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору, у тому числі щодо встановлення кредитного ліміту.

Відповідно до розділу 1 Умов та Правил, розміщених на web-сайті банку www.privatbank.ua, ці правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.09.2015 року у справі №921/155/15-г/8.

Також апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про залишення без розгляду заяви відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до пункту 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за правилами частини першої статті 259 Цивільного кодексу України, сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну так і спеціальну позовну давність.

Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі, або в листах, телеграмах, телефонограмах, та інших документах, яким обмінювались сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Так, пунктом 3.2.2.10.7. Умов передбачено, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років.

Таким чином є правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що термін позовної давності щодо вимог позивача на час звернення з відповідним позовом до суду не минув.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про недостатнє дослідження місцевим господарський судом обставин тяжкого фінансового становища Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в частині надання розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно пункту 7.1.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів").

На підтвердження тяжкого фінансового становища Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 надані до суду акти звірки з ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз", вимоги про сплату бору від ТОВ "УКГ", ПАТ "Альфа-Банк", ПАТ "АктаБанк", ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "М.Б.А. Фінанси".

Дослідивши матеріали справи, місцевий господарський суд, з яким погоджується апеляційний господарський суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду, оскільки наведені відповідачем обставини не є беззаперечними та такими, що впливають на належне виконання зобов'язань перед позивачем, а лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього в даний час та на можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення суду у даній справі. Тоді як, доказів фактичного існування будь-яких інших обставин, що ускладнили б або зробили неможливим виконання рішення відповідачем (заявником) не надано. Також суд приймає до уваги, що в обґрунтування заяви про надання розстрочки виконання рішення суду, відповідачем надано лише акти звірки з податковою інспекцією та копії рішень суду про стягнення з відповідача заборгованості, інших доказів відповідачем до справи не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд заборгованість відповідача виникла у 2013 році та до теперішнього часу відповідачем не було вжито будь яких заходів для сплати цього боргу.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача у сумі 1 827,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстави для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача (апелянта).

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у справі №904/6208/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у справі №904/6208/15 залишити без змін.

Повна постанова складена - 04.02.2016 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко