РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 903/1048/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Дужич С.П. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Лелех І.Ю.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 11.01.2016

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №7 від 20.01.2016; ОСОБА_3 довіреність №7/1 від 20.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" на рішення господарського суду Волинської області від 24.11.2015 у справі № 903/1048/15 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Екотехнології"

про стягнення 14669,17 грн. та вилучення предмета лізингу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" звернулось в Господарський суд Волинської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Екотехнології" про стягнення 14669,17 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.11.2015) та вилучення предмета лізингу.

Рішенням господарського суду Волинської області від 24.11.2015 у справі № 903/1048/15 (суддя Гарбар І.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 14669,17 грн. щомісячних лізингових платежів та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення місцевого господарського суду в частині відмови у вилученні предмету лізингу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу просить суд апеляційну скаргу просить відхилити, рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити частково в сумі 8569,17 грн. (вх. № 1686/16 від 21.01.2016).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду 22.12.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 21.01.2016.

В судове засідання прибули представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення по суті доводів та заперечень, викладених відповідно в апеляційній скарзі та у запереченнях на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 24.10.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Екотехнології" укладено договір фінансового лізингу (а.с. 23-28).

Відповідно до п. 1.1, 1.3. договору лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі предмет лізингу визначений у п. 3.1. договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3 до цього догоовру) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу.

Згідно специфікації (додаток № 3 до договору від 24.10.2013 № 000116) сторони погодили марку, модель, кількість та ціну предмету лізингу (а.с.29) відповідно до якої ціна лізингу становить 213000,00 грн.

26.11.2013 між сторонами підписано акт приймання передачі предмета лізингу. Відповідно до акту приймання-передачі підтверджується, що до лізингоодержувача переходять усі ризики, повязані з користуваннм та володінням предмету лізингу (а.с.33-34).

Згідно п. 4.2.3 лізингоодержувач зобов'язався у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 7.2. розділу 7 "Строк дії договору та строк лізингу", строк лізингу починається з дати передачі та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останню дату платежу, зазначену у додатку № 2 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Початок сплати щомісячних лізингових платежів починається з дати передачі лізингоодержувачеві предмета лізингу, тобто з дати підписання акту приймання-передачі предмета лізингу. Акт приймання-передачі підписано сторонами 26.11.2013.

Пунктом 8.1. сторони зазначили, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

В пункті 8.5 договору фінансового лізингу сторони зазначили, що усі поточні авансові та лізингові платежі по даному договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в додатках № 1 та № 2.

Тобто порядок сплати лізингових платежів сторони встановили додатком №1 (графік сплати першого лізингового платежу) та додатком №2 (графік сплати другого лізингового платежу).

10.12.2013 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №1 до договору фінансового лізингу №000116 від 24.10.2013 (а.с.32).

Відповідно до даної угоди сторони змінили вартість предмету лізингу і на момент укладення останньої предмет лізингу становить 152000,00 грн. Оскільки лізингоодержувач вже сплатив лізингодавцю комісію за організацію та авансовий платіж відповідно до старої ціни без урахування змін вартості предмету лізингу. Оскільки предмет лізингу ще не переданий лізингоодержувачу, сторони дійшли згоди укласти додаткову угоду відповідно до якої сторони домовились, що додаток 2 до договору припиняє свою дію з моменту укладення цієї додаткової угоди. Замість нього починає діяти додаток №5, що буде розрахований до нової вартості предмету лізингу 152000,00 грн. Додаток №5 підписується сторонами одночасно з підписанням цієї додаткової угоди та є невідємною частиною договору.

Згідно п. 3, 4, 5 сторони дійшли згоди, що лізингодавець поверне лізингоодержувачу частину сплаченої ним комісії за передачу в сумі 1830.00 грн., яка з врахуванням зменшення вартості предмету лізингу є надмірно сплаченою. Сторони дійшли згоди, що лізингодавець поверне лізингоодержувачу частину сплаченого ним авансового платежу, який з врахуванням зменшення вартості предмета лізингу є надмірно сплаченим. Сума надмірно сплаченого авансового платежу становить 30500,00 грн. сторони погодили, що кінцевою датою повернення частини комісії за передачу в сумі 1830,00 грн. та частини авансового платежу в сумі 30500,00 грн. є 11.12.2013.

В пункті 1 додаткової угоди зазначено, що додаток № 1 припиняє свою дію та починає діяти додаток № 4 (графік сплати першого лізингового платежу), який буде розрахований відповідно до нової вартості предмета лізингу 152000,00 грн.

В п. 2 зазначено, що додаток № 2 до договору фінансового лізингу припиняє свою дію, замість нього починає діяти додаток № 5 (графік сплати другого лізингового платежу), який підписується сторонами одночасно з підписанням додаткової угоди та є невід'ємною частиною договору.

Як встановлено судом першої інстанції та неспростовано представниками сторін в суді апеляційної інстанції, додаток № 5, яким узгоджено графік погашення другого лізингового платежу, не був підписаний лізингоодержувачем.

Колегією суддів встановлено, що дію додатку №2 припинено додатковою угодою від 10.12.2013, а додаток №5 (графік погашення другого лізингового платежу) не підписаний, відповідно сторонами не узгоджено щомісячних платежів (комісії, відсотків тощо) по другому лізинговому платежу, щодо невиконання якого заявлено позов.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначаються Законом України "Про фінансовий лізинг", відповідно до ч.1 ст.2 якого відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

В ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України зазначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Як вбачається з матеріалів справи, вірно встановлено господарським судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду справи, в момент укладення додаткової угоди (10.12.2013) відповідачем було повністю сплачено перший лізинговий платіж, переплата в сумі 32330,00 грн. повернута відповідачу. Відтак з врахуванням того, що між сторонами не було узгоджено щомісячних платежів по другому лізинговому платежу, за діючим законодавством такий обов'язок виник у відповідача з грудня 2013 року.

За період з 26.12.2013 по 26.10.2015 відповідачем здійснено 2 платежі: 17.04.2014 в сумі 5424,09 грн. та 27.06.2014 в сумі 9040,15 грн., які в сукупності склали сплату лише за 11 щомісячних лізингових платежів, та не сплачено 12 щомісячних лізингових платежів по 1266,67 грн./міс., заборгованість по яких станом на 26.10.2015 складає згідно заяви про зменшення суми позову 14669,17 грн.

З розрахунку відповідача долученого до клопотання від 23.11.2015 слідує, що він погодився з сумою щомісячних платежів зазначених позивачем (1266,67 грн.).

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що, вимога позивача про стягнення заборгованості в сумі 14669,17 грн., згідно заяви про зменшення суми позову є обґрунтованою і місцевий суд підставно задовольнив цю вимогу.

Доводи відповідача щодо надмірної сплати суми 6100,00 грн. по першому лізинговому платежу, яка має бути зарахована в сплату наступних платежів, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що на момент вирішення спору відсутні будь-які письмові звернення зі сторони відповідача до позивача про зарахування даної суми в рахунок другого лізингового платежу.

Щодо вимоги про вилучення предмета лізингу, то позивач обґрунтовує її з посиланням на п.п. 12.4, 12.6 договору фінансового лізингу, повідомлення від 22.05.2015 року №641, в якому позивач вказав, що договір є розірваним з 22.05.2015 та зобов'язав повернути предмет лізингу (а.с. 40), а також посилаючись на норми ЗУ "Про фінансовий лізинг".

Згідно п. 12.4 договору лізингодавець має право достроково припинити дію договору фінансового лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у випадку якщо лізингоодержувач не сплатив або сплатив не повному обсязі лізинговий платіж у строк, встановлений додатком №2 до даного договору, і прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, а також всі належні до оплати платежі (штрафні санкції, пеню та інші відшкодування відповідно до умов даного договору); лізингоодержувач використовує предмет лізингу не у відповідності до умов даного договору або його призначення; якщо лізингоодержувач не виконує умов гарантії на предмет лізингу, не підтримує предмет лізингу в технічно-справному стані (в т.ч. не проводить гарантійний та післягарантійний ремонт предмета лізингу в разі, якщо такий ремонт потрібен), що погіршує технічний стан предмета лізингу; лізингоодержувач надає лізингодавцю інформацію не в повному обсязі або надає недостовірну інформацію згідно вимогам даного договору; лізингоодержувач передав предмет лізингу в сублізинг, найм (оренду) без попереднього письмово дозволу лізингодавця.

Відповідно до п. 12.6 договору, у випадку, якщо лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно розділу 12 договору фінансового лізингу, лізингодавець вправі стягнути заборгованість, що утворилась на день стягнення, і вимагати повернення предмета лізингу в судовому порядку згідно з положеннями чинного законодавства України.

За загальними нормами ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 даної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Однак на момент розгляду справи позивачем не надано рішення суду, яким розірвано договір фінансового лізингу, а пункти 12.4, 12.6 на які посилається позивач, не передбачають дострокового розірвання договору в односторонньому порядку.

Окрім того, в пункті 12.4 зроблено посилання на порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати лізингових платежів визначених додатком №2, який сторонами припинено пунктом 2 додаткової угоди № 1 від 10.12.2013 року, в замін новий графік за додатком №5 не підписано.

Врахувавши вищезазначені приписи законодавства, місцевий господарський суд дійшов висновку, що договір фінансового лізингу не можна вважати розірваним, а тому вимога про повернення предмету лізингу з підстав припинення договору є необґрунтованою, а тому відмовив в її задоволенні, з чим погоджується апеляційний суд.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 24.11.2015 у справі № 903/1048/15 прийняте на підставі матеріалів справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а відтак, не є такими, що можуть бути підставою згідно зі ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги згідно зі ст.49 ГПК України покладається на позивача/скаржника у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 24.11.2015 у справі № 903/1048/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 903/1048/15 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Крейбух О.Г.