ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

01 лютого 2016 р. Справа № 902/1570/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек"

(просп. Гагаріна, буд. 48 кв. 47, м. Харків; адреса для листування: вул. Примакова, 46, м. Харків, 61004)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

про стягнення 20097,64 грн. заборгованості

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді Баранова М.М.,

при секретарі судового засідання Сидоренко О.О.

Представники сторін не з'явились.

В С Т А Н О В И В :

01 грудня 2015 року до господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 20097,64 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 02 грудня 2015 року порушено провадження та призначено судове засідання у справі №902/1570/15 на 21 грудня 2015 року.

15 грудня 2015 року до суду повернувся невитребуваним конверт з ухвалою суду від 02.12.2015 року про порушення провадження у справі, надісланий на адресу відповідача.

18 грудня 2015 року на адресу господарського суду Вінницької області надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек" про розгляд справи без участі представника позивача.

Представники сторін на визначену судом дату 21 грудня 2015 року в судове засідання не з'явились, витребуваних доказів не надали, тому ухвалою від 21.12.2015 року розгляд справи було відкладено на 01.02.2016 року.

З метою забезпечення участі відповідача в судовому засіданні, суд направляв копії даної ухвали на чотири адреси відповідача, які зазначені в документах, долучених до справи.

Відповідач в судове засідання 01.02.2016 року також не з`явився, витребуваних пояснень та доказів не надав, про причини своєї неявки не повідомив.

Суд наголошує на тому, що ухвалу суду від 21.12.2015 року про відкладення судового засідання на 01.02.2016 року судом було направлено відповідачу на 4 адреси: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4.

04.01.2016 року до суду повернувся невитребуваним по причині тимчасової відсутності адресата конверт з ухвалою суду від 21.12.2015 року, який направлявся відповідачу на адресу: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При неявці сторін в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі якщо зміна відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, не пов'язана із змінами, що вносяться до установчих документів юридичної особи, або не підлягає державній реєстрації, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), подає (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи юридичної особи заповнену реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Крім того, суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 року № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 року № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 року № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвал, які наявні в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вони є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Разом з тим, суд констатує, що відповідачем не подано клопотань, заяв, телеграм, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Окрім того, суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

01.02.2016 року засобами електронного зв'язку до суду надійшло клопотання (лист від 29.01.2016 року) представника позивача Н.В. Мелешко про розгляд справи за його відсутності, мотивоване значними витратами на відрядження.

За відсутності сторін та відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, суд встановив, що 12.09.2014 року між позивачем - ТОВ "Фіто-Лек" та відповідачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір поставки №293, відповідно до п.1.1., 2.1., 3.2. якого позивач, як постачальник, зобов'язався поставити та передати відповідачу окремими партіями товар (лікарські засоби) відповідно до видаткових накладних. В накладних зазначається ціна товару (п. 3.3. договору).

Відповідно до п.3.5. цього договору, розрахунки за товар здійснюються по сумам, вказаним у видаткових накладних, шляхом відстрочення платежу протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Датою поставки вважаться дата отримання товару покупцем, про що покупцем робиться відмітка у видатковій накладній. Якщо дата отримання товару не вказана покупцем у видатковій накладній, датою отримання товару вважається дата виписки видаткової накладної.

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 17768,05 грн. що підтверджується:

- накладною № 100156428/1 від 16.09.2014 року на суму 4907,31 грн.;

- накладною № 100156428/2 від 16.09.2014 року на суму 40,96 грн.;

- накладною № 100156599/1 від 16.09.2014 року на суму 1942,82 грн.;

- накладною № 100155990/1 від 16.09.2014 року на суму 2876,72 грн.;

- накладною № 100156645/1 від 16.09.2014 року на суму 157,72 грн.;

- накладною № 100162451/1 від 24.09.2014 року на суму 1690,94 гри.;

- накладною № 100162451/2 від 24.09.2014 року на суму 243,65 грн.;

- накладною № 100164667/1 від 26.09.2014 року на суму 2399,60 грн.;

- накладною № 100164667/2 від 26.09.2014 року на суму 87,40 грн.;

- накладною № 100167860/1 від 30.09.2014 року на суму 3320,02 грн.;

- накладною № 100167860/2 від 30.09.2014 року на суму 100,91 грн.

В накладних підставою поставки вказано договір № 293 від 12.09.2014 року.

Відповідач згідно меморіального ордера №41 від 14.10.2014 року сплатив 1020,02 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач не здійснив з позивачем повних розрахунків за отриманий товар протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, як це передбачалось договором поставки, це стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору № 293 від 12.09.2014 року між ними виникли зобов'язання, які мають елементи правової природи договору поставки.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.14 та ст.629 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В силу вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення 16748,03 грн. основного боргу є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Статтею 218 ГК України визначено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Пунктом 7.2. договору поставки № 293 від 12.09.2014 року сторони передбачили, що за прострочення платежу обумовленого в пункті 3.5 даного договору, з відповідача (покупця) стягується штрафна санкція у вигляді штрафу у розмірі 20% від вартості одержаного товару, за яким допущено прострочення платежу.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Враховуючи, що відповідач не здійснив розрахунків за одержаний товар протягом 14-ти календарних днів, позивачем на підставі п. 7.2. договору поставки № 293 від 12.09.2014 року, підставно нараховано та заявлено до стягнення 3349,61 грн. штрафу, що складає 20% від суми простроченого боргу 16748,03 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню на суму 3349,61 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, а тому враховуючи повне задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

В судовому засіданні 01.02.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст. 4-2 - 4-5, 33-34, 43 ,49, 75, 82-85, 115 ГПК України,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовільнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто-Лек" (пр. Гагаріна, 48, кв. 47, м. Харків, Харківська область, 61140, адреса для листування: вул. Примакова, буд. 46, м. Харків, Харківська область, 61004, ) 16748,03 грн. основного боргу за товар, 3349,61 грн. штрафу, 1218,00 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 02 лютого 2016 р.

Суддя Баранов М.М.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу вул. Примакова, буд. 46, м. Харків, Харківська область, 61004;

3 - відповідачу АДРЕСА_1.