ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016р. Справа№ 914/4211/15

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Полюхович Х.М.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Десна» (17100, Чернігівська обл., Носівський район, м.Носівка, вул.Садова, 39, ідентифікаційний код 32995681)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (79040, м.Львів, вул.Городоцька, 359, ідентифікаційний код 35621418)

про: стягнення 122342,41грн.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Десна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» про стягнення 122342,41 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 11.12.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 05.01.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалі Господарського суду Львівської області по даній справі від 05.01.2016р., в тому числі у звязку із неявкою повноважного представника Відповідача та невиконання Відповідачем вимог ухвал суду у даній справі.

Представнику Позивача по явці оголошено права та обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду по даній справі, які скеровані Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Проте, в судове засідання 05.01.2016р. представник Позивача зявився, позовні вимоги підтримав повністю, надав усні пояснення по суті спору, аналогічні викладеним у позовній заяві; також представив для огляду оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи; судом оглянуто оригінали представлених документів.

Крім того, 05.01.2016р. представником Позивача на виконання ухвали суду від 11.12.2015 року надано: поштову квитанцію та опис, які підтверджують скерування на адресу Відповідача акту звірки розрахунків; довідку від 04.01.2016 року вих.№1/04; примірник ОСОБА_1 звірки взаєморозрахунків; витяги з ЄДРЮО та ФОП щодо Сторін; копію Додаткового договору та копію ОСОБА_1 звірки станом на 30.11.2015р.

Відповідач явку особисто чи повноважного представника в судове засідання жодного разу не забезпечив, явка визнавалась обовязковою, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; вимог ухвал Господарського суду Львівської області, в тому числі щодо надання відзиву на позовну заяву, не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Щодо стягнення 122342,41грн. боргу.

04.04.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Десна» (Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (Відповідач, Покупець) укладено договір поставки продукції під торговельною маркою Покупця №12/03 (надалі Договір) із протоколом розбіжностей, відповідно до п.п.1.1 та 1.2 якого Постачальник на умовах, передбачених даним Договором, виготовляє та передає виключно Покупцю печиво вівсяне в асортименті (надалі ОСОБА_2), перелічену в Специфікації до Договору, з нанесенням на неї (на продукцію чи упаковку) захищеної торгівельної марки, право використання якої на території України належить виключно Покупцю, що підтверджується заявкою на реєстрацію знаку для товарів та послуг від 28.09.2009 року №m2009 в класах 1,3,5,16,29,30,31,32,34, а Покупець здійснює своєчасну оплату отриманої від Постачальника ОСОБА_2. Постачальник гарантує за власною ініціативою не розповсюджувати виготовлену ним ОСОБА_2 з нанесеною торгівельною маркою Покупця (чи схожою настільки, що це може ввести в оману) нікому і ні в який спосіб, окрім постачання Покупцю та/або іншим особам яких в письмовій формі вкаже Покупець. Також постачальник без письмової згоди Покупця зобов'язується не виготовляти та не розповсюджувати аналогічну продукцію (по вазі, дизайну, комплектації тощо) без нанесеної торгової марки Покупця іншим закладам торгівлі (в тому числі під торговими марками інших закладів торгівлі). Якщо Покупцем було спеціально розроблено рецептуру та дизайн такої ОСОБА_2 для здійснення Постачальником виробництва та поставки ОСОБА_2 Покупцю на умовах Договору.

Згідно п. 2.1 Договору асортимент, ціна і кількість ОСОБА_2 визначаються в Специфікації (Додаток №1) до Договору.

Відповідно до 3.1 Договору орієнтована сума Договору відображається в специфікації до Договору.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що загальна сума Договору складається із суми всіх операцій, вчинених Сторонами на виконання Договору.

Згідно пункту 4.1. Договору при укладенні Договору Сторонами погоджено орієнтовний мінімальний обєм ОСОБА_2 відповідно до Специфікації, яка буде замовлятись Покупцем по мірі реалізації. Після закінчення Договору та за умови, що закінчення не зумовлене недотриманням Постачальником умов Договору, Покупець зобов'язується викупити у Постачальника увесь залишок товару, який не перевищуватиме мінімальний обєм замовленої продукції.

Пунктами 4.2. та 4.3. Договору встановлено, що перша партія продукції має бути поставлена до 22.04.2011 року. кожна наступна партія повинна бути поставлена не пізніше семи календарних днів з моменту отримання замовлення, наданого Покупцем. поставка продукції здійснюється за рахунок Постачальника за адресою, вказаною в Додатку №2 до Договору.

Згідно пункту 6.1. Договору ціни на ОСОБА_2, що поставляється за Договором, встановлюються в українських гривнях та зазначаються в Специфікаціях та накладних на отримання ОСОБА_2.

Відповідно до пункту 6.4. Договору розрахунки за кожну поставлену партію ОСОБА_2 здійснюються в безготівковому порядку через тридцять календарних днів з моменту отримання товару від Постачальника за умови своєчасного надання Постачальником усіх передбачених Договором та чинним законодавством України належно оформлених документів на товар, що постачається. У випадку несвоєчасного надання Постачальником всіх передбачених Договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається, термін розрахунків продовжується на відповідну кількість днів протермінування.

Пунктом 10.4. Договору Сторонами погоджено, що даний Договір набирає силу з моменту його підписання і діє до 04.04.2012 року включно в частині поставок ОСОБА_2, а в частині розрахунків до повного виконання зобов'язань за ним.

Специфікацією до Договору (Додаток №1) Сторонами погоджено перелік ОСОБА_2, яка поставлялась за Договором. ОСОБА_1 Специфікація підписана повноважними представниками та завірена відтисками печаток юридичних осіб сторін Договору.

Окрім того, Додатком №2 до Договору встановлено адреси, за якими Постачальник мав здійснювати поставку ОСОБА_2 Покупцю.

Додатками до Договору від 21.03.2014 року та від 31.03.2015 року Сторонами продовжувався термін дії Договору. Так, в редакції Додаткового договору від 31.03.2015 року Договір діє до 31.12.2015 року включно. ОСОБА_1 Додатки до Договору підписані повноважними представниками та завірена відтисками печаток юридичних осіб сторін Договору.

На виконання умов Договору Позивачем ОСОБА_3 накладними від 30.08.2015р. №РН-0000251 на суму 18864грн., від 06.09.2015р. №РН-0000257 на суму 18864грн., від 15.09.2015р. №РН-0000268 на суму 37728,01грн., від 05.10.2015р. №РН-0000296 на суму 18864грн., від 21.10.2015р. №РН-0000314 на суму 28022,40грн. поставлено, а Відповідачем отримано ОСОБА_2 за Договором на суму 122342,41грн. ОСОБА_1 Видаткові накладні підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб сторін Договору.

При цьому суд зазначає, що підписання покупцем ОСОБА_3 накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами ч.1 ст.692 ЦК України. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012).

Відповідачем поставки вказаних партій ОСОБА_2 не оплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість з оплати поставленої Позивачем та отриманої Відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 122342,41грн.

З метою досудового врегулювання спору Позивачем 05.11.2015р. направлено на адресу Відповідача претензію вих.№1/05 із вимогою про оплату поставленої за Договором ОСОБА_2 на суму 56592,01грн. та 23.11.2015р. претензію вих.№1/23 з вимогою оплати за Договором 122342,41грн. ОСОБА_1 Претензії Відповідачем залишено без реагування та відповіді. Докази вжиття Відповідачем заходів, спрямованих на задоволення чи відхилення вказаних Претензій в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду справи по суті Сторонами не заявлені та не подані.

Окрім того, Сторонами складено ОСОБА_1 звіряння розрахунків, з якого вбачається, що станом на 31.10.2015 року заборгованість Відповідача перед Позивачем з оплати поставленої за Договором продукції становить 122342,41 грн., станом на час розгляду справи по суті доказів її повного чи часткового погашення Сторонами суду не заявлено та не подано. ОСОБА_1 підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб сторін Договору.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У ч.1 ст.509 ЦК України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Проаналізувавши зміст укладеного між Сторонами Договору поставки продукції під торговельною маркою Покупця від 04.04.2011р. №12/03, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З врахуванням вищенаведеного, в тому числі факту підписання повноважними представниками та скріплення печатками юридичних осіб Сторін Договору ОСОБА_3 накладних від 30.08.2015 року №РН-0000251, від 06.09.2015 року №РН-0000257, від 15.09.2015 року №РН-0000268, від 05.10.2015 року №РН-0000296 та від 21.10.2015 року №РН-0000314, здійснивши перерахунок суми основної заборгованості, а також відсутності заперечень Відповідача як проти самого факту поставки товару, його невідповідності кількісним або якісним характеристикам, які визначено Специфікацією до Договору, так і щодо факту існування у Відповідача заборгованості з оплати поставленого Позивачем товару, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази здійснення повної чи часткової оплати Відповідачем основного боргу за Договором, суд зазначає про наявність правових підстав до стягнення з Відповідача на користь Позивача 122342,41грн. суми основного боргу з оплати поставленого за Договором Товару.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

20.01.2016 року у відповідності до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.01.2016р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-5, 4-7, 33, 38, 43, 49, 75, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.6, 11, 509, 525, 526, 527, 530, 549, 610, 625, 626, 627, 629, 631, 655, 712 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (79040, Львівська область, м.Львів, вул.Городоцька, буд.359; ідентифікаційний код 35621418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Десна» (17100, Чернігівська область, Носівський район, м.Носівка, вул.Садова, буд.39; ідентифікаційний код 32995681) 122342,41грн. суми основної заборгованості за договором та 1835,14грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.