ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа № 9/056-09/6/4

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: головуючий суддя Щоткін О.В., судді: Бабкіна В.М., Конюх О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Макарівського районного споживчого товариства

до 1) ОСОБА_1 сільської ради Київської області

2) Макарівського сільського споживчого товариства

про визнання права власності

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_2 предст. за довіреністю,

відповідач 1 не зявився,

відповідач 2 ОСОБА_3 - предст. за довіреністю, ОСОБА_4 - директор

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Макарівського районного споживчого товариства (позивач) до ОСОБА_1 сільської ради Київської області (відповідач-1) та Макарівського сільського споживчого товариства (відповідач-2) про визнання за Макарівським районним споживчим товариством права власності на господарський магазин, який розташований за адресою: Київська обл., Макарівський район, с. Наливайківка, вул. Леніна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що він як власник спірного приміщення заявою від 21.01.2009 року за № 11-юр звертався до ОСОБА_1 сільської ради з проханням про оформлення права власності з видачею Свідоцтва про право власності на господарський магазин, який розташований за адресою: Київська обл., Макарівський район, с. Наливайківка, вул. Леніна. До зазначених листів були додані всі необхідні документи для оформлення права власності, однак ОСОБА_1 сільська рада залишила зазначені звернення позивача без задоволення та зазначила, що рішенням Виконкому ОСОБА_1 сільської ради від 29.08.2001 року № 22 надано дозвіл на оформлення права власності на дані обєкти Макарівському сільському споживчому товариству (свідоцтво на право власності від 06.04.2002).

В свою чергу, позивач зазначає, що відмова відповідача-1 в оформленні права власності свідчить про невизнання відповідачем набутого на законних підставах позивачем права власності на нерухоме майно. Позивач вважає таку відмову необґрунтованою, оскільки Макарівське районне споживче товариство надало виконавчому комітету всі необхідні правовстановлюючі документи згідно вимог розділу 6 п.6.1 п/п а абз. 12 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Відповідач-2 у відзивах на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач не є тією юридичною особою, що здійснювала будівництво спірного обєкту, а також не є правонаступником Макарівської районної спілки споживчих товариств. Так, будівництво спірного обєкта дійсно здійснювала юридична особа з назвою Макарівське районне споживче товариство, з яким відбулась низка реорганізацій і перетворень. За таких обставин, відповідач-2 твердить, що позивач є зовсім іншою юридичною особою і доказів правонаступництва позивача за особою, яка здійснювала будівництво, позивачем не подано. Крім того, як стверджує відповідач-2, магазин належить йому на праві власності на підставі Свідоцтва на право власності від 06.04.2002.

Сторони в ході розгляду справи доповнювали свої позовні вимоги та відзиви поясненнями та запереченнями, зокрема, і рішеннями в господарських справах, предметом розгляду яких було визнання недійсним п. 1.3. Статуту Макарівського районного споживчого товариства в частині правонаступництва позивача.

Ухвалами господарського суду Київської області від 25.06.2009 та 03.03.2014 провадження у справі було зупинено до вирішення повязаної справи № К9/090-09, предметом якої було визнання недійсним п. 1.3. Статуту Макарівського районного споживчого товариства в частині правонаступництва позивача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.08.2015 розгляд справи було поновлено та призначено до розгляду на 07 вересня 2015 р.

Ухвалою від 07.09.2015 розгляд справи було відкладено на 17.09.2015, у звязку з неявкою в судове засідання представників сторін.

Відповідачем-2 17.09.2015 року (вх. номер 21896) подано письмові пояснення на виконання вимог суду, відповідно до яких останній наголошує на тому, що в процесі розгляду повязаної справи № К6/090-09/19, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду України в постанові від 11.11.2014, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2015року, дійшла до висновку про те, що зареєстрованим у встановленому чинним законодавством порядку є Статут відповідача у редакції, яка надана державним реєстратором Макарівської РДА, яка не містить положення щодо правонаступництва відповідача за Макарівською районною спілкою споживчих товариств.

17.09.2015 року позивач в порядку статті 22 ГПК України подав заяву, відповідно до якої виклав п. 1 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції: Визнати за Макарівським РСТ право власності на кафе Вікторія, яке розташоване за адресою: вулиця Леніна, будинок 96-В, село Наливайківка Макарівського району Київської області. Вказана заява мотивована тим, що постановою Правління Макарівського сільського споживчого товариства №1 від 08.01.1996 року магазин Господарчі товари в с. Наливайківка було перепрофільовано в кафе Вікторія.

Зважаючи на викладене та те, що вказана заява не суперечить нормам процесуального законодавства та не змінює предмету чи підстави позову, оскільки предметом позову є визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: вулиця Леніна, будинок 96-В, село Наливайківка Макарівського району Київської області, а є лише його уточненням, суд приймає вказану заяву до розгляду.

Ухвалою суду від 17.09.2015 розгляд справи було відкладено на 19.10.2015 та зобовязано позивача надати докази на підтвердження правонаступництва за Макарівською районною споживчою спілкою, а саме документацію, на підставі якої здійснювалась реорганізація Макарівської районної споживчої спілки в Макарівське районне споживче товариство. А також зобовязано відповідача-1 надати рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради №22 від 29.08.2001, на підставі якого було видано свідоцтво від 06.04.2002 про право власності на кафе Вікторія.

16.10.2015 року позивачем подані додаткові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, в яких він наголошує на тому, що Макарівське районне споживче товариство є власником спірного кафе Вікторія (в минулому господарський магазин), оскільки будувалось за кошти позивача, а також у звязку з наявністю всіх правовстановлюючих документів (Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту - господарського магазину, що розташований за адресою: вул. Леніна, с. Наливайківка, Макарівського р-ну, Київської області від 22 грудня 1986 року, затвердженого рішенням Макарівської районної Ради народних депутатів № 265 від 22.12.1986 р.; Акт передачі будівництва магазину господарських товарів в с. Наливайківка Макарівського району Київської області 1986 року с. Наливайківка; Акт звірки фактичних затрат по будівництву госпмагу в с Наливайківка; Кошторис затрат по будівництву магазину на 4 робочі місця в с. Наливайківка; договір на будівництво магазину в с. Наливайківка Макарівського району від 18.06.1986). Також, за словами позивача, він є правонаступником Макарівської районної спілки споживчих товариств, має всі необхідні реквізити (код ЄДРПОУ та дату створення). Крім того, з рішення в цивільній справі за № 2-330, предметом якої було визнання недійсними рішень позачергової конференції Макарівського району та загальних (установчих) зборів від 05.12.2001 вбачається, що оскаржуване рішення є чинним, а відтак жодних правових підстав визнавати пункт Статуту Макарівського РайСТ недійсним немає, оскільки Статут є наслідком проведеної 05.12.2001 реєстрації (даний Статут за словами позивача зареєстрований Макарівською РДА).

В своїх письмових запереченнях, поданих 19.10.2015, відповідач -2 стверджує, що дійсно будівництво спірного обєкту в 1986 році здійснювало Макарівське районне споживче товариство, але дана структура споживчої кооперації Макарівського району функціонувала з 1979 року по 1989 рік. В 1988-1989 роки проходило реформування цього РайСТ і повернення до старої форми господарювання - Райспоживспілки, її споживчих товариств. З 01 січня 1990 року Макарівське РайСТ було реорганізовано в Райспоживспілку, 5-ть споживчих товариств, одним з яких є відповідач-2 по даній справі - Макарівське ССТ .

З цього часу Райспоживспілка наділила основними засобами по зоні діяльності населених пунктів споживчі товариства, в т.ч. і Макарівське ССТ, зокрема і магазин Господарчі товари в с.Наливайківка.

Ухвалою суду від 19.10.2015 розгляд справи було відкладено та зобовязано відповідачів надати рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради №22 від 29.08.2001.

02.11.2015 відповідачем-2 подані письмові пояснення, в яких він наголошує, що твердження позивача, що реорганізація позивача відбулась із збереженням ідентифікаційного коду 01755255 не підтверджується матеріалами справи, оскільки коди субєктам підприємницької діяльності присвоювались при незалежній Україні, а не в 1990 році (зокрема позивачу код присвоєно в 1994). До того ж в матеріалах справи містяться листи Макарівської РДА від 08.06.2005, від 18.06.2004, Головного управління юстиції від 11.02.2013, 31.05.2013, з яких слідує, що фактично поданий Статут передбачав створення нової юридичної особи з присвоєнням райдержадміністрацією нового реєстраційного номера та ідентифікаційного коду субєкта підприємницької діяльності.

Ухвалою суду від 02.11.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 9/056-09/6/4.

Ухвалою суду від 06.11.2015 справу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Щоткін О.В., судді Кошик А.Ю. та Бабкіна В.М., призначено до розгляду на 23.11.2015.

У звязку з перебуванням судді Кошика А.Ю. у відпустці, був здійснений повторний авторозподіл справи та замінено суддю Кошика А.Ю. на суддю Конюх О.В.

Ухвалою від 23.11.2015 було прийнято справу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Щоткін О.В., судді Конюх О.В. та Бабкіна В.М.

Ухвалою від 23.11.2015 року розгляд було відкладено на 17.12.2015 та зобовязано позивача надати в судове засідання постанову від 15.12.1989 року Про передачу власності безоплатно у тимчасове користування новоствореним споживчим товариствам, розподільчий баланс Макарівського районного споживчого товариства станом на 01.01.1990 в повному обємі, актів прийому - передачі основних засобів по Макарівському СТ станом на 01.10.2001, протоколів та постанов вищого органу управління споживчої кооперації Макарівського району в грудні 1989 року по реорганізації районного споживчого товариства в райспоживспілку, установчих документів по створенню Макарівського РайСТ 05.12.2001 року, в т.ч.і установчий договір, документів, що доводять факт правонаступництва РайСТ щодо прав та обовязків Райспоживспілки: рішення про припинення Райспоживспілки, рішення про призначення РайСТ її правонаступником, передаточний акт чи баланс з зазначенням правонаступника.

17.12.2015 позивач на виконання вимог ухвали суду від 23.11.2015 подав до суду додаткові пояснення та додаткові докази.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача -2 просив суд відкласти розгляд справи та надати йому час для ознайомлення з поданими позивачем поясненнями та додатковими доказами, у звязку з чим, ухвалою суду від 17.12.2015 розгляд справи було відкладено на 14.01.2016.

Відповідач-2 у письмових запереченнях на позов, поданих 12.01.2016 року, проти позову заперечує з підстав раніше викладених у відзивах на позов, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 82 ГПК України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи те, що дослідження доказів, яких достатньо для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору закінчено, колегія суддів керуючись нормами статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 14.01.2016 року оголосила вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін суд,-

встановив:

Макарівське районне споживче товариство звернулось до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно кафе Вікторія (в минулому господарський магазин), що розташоване за адресою: вулиця Леніна, будинок 96-В, село Наливайківка Макарівського району Київської області.

Зокрема позивач посилається на наступні правовстановлюючі документи, яких на його думку достатньо для визнання за ним права власності, а саме:

· Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту - господарського магазину, що розташований за адресою: вул. Леніна, с. Наливайківка, Макарівського р-ну, Київської області від 22 грудня 1986 року, затвердженого рішенням Макарівської районної Ради народних депутатів № 265 від 22.12.1986 р.;

· Акт передачі будівництва магазину господарських товарів в с. Наливайківка Макарівського району Київської області 1986 року с. Наливайківка;

· Акт звірки фактичних затрат по будівництву госпмагу в с Наливайківка;

· Кошторис затрат по будівництву магазину на 4 робочі місця в с. Наливайківка;

· договір на будівництво магазину в с. Наливайківка Макарівського району від 18.06.1986.

Зважаючи на те, що вказане право не визнається Макарівським сільським споживчим товариством та ОСОБА_1 сільською радою Київської області, що, на думку позивача, полягає в відмові ради оформити право власності за ним, позивач просить суд, з урахуванням вищеперелічених документів, визнати за ним право власності.

В свою чергу, у відзивах на позов, відповідач-2 заперечує всі викладені в позові обставини з приводу належності на праві власності кафе Макарівському РайСТ та зазначає, що на підставі рішення ОСОБА_1 сільської ради від № 22 від 29.08.2001 та Свідоцтва на право власності від 06.04.2002, спірний обєкт належить на праві власності Макарівському сільському споживчому товариству.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За таких обставин, закон зобовязує позивача при зверненні до господарського суду довести наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобовязаної особи відповідача.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку.

Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позовні вимоги, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування у суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про наявність у особи права на спірне майно: права власності або іншого речового права, яке виникло з незаборонених законом підстав (ст. 328 ЦК України).

Таким чином, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. З цим кореспондується стаття 11 Цивільного кодексу України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ст. 392 ЦК України видно, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 04.04.2011 р. у справі № 25/208-08.

Відповідно ч. 1 ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Як було зазначено вище, на підтвердження факту права власності, Макарівське районне споживче товариство посилається на копію Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту - господарського магазину, що розташований за адресою: вул. Леніна, с. Наливайківка, Макарівського р-ну, Київської області від 22 грудня 1986 року, затвердженого рішенням Макарівської районної Ради народних депутатів № 265 від 22.12.1986 р.; копію Акту передачі будівництва магазину господарських товарів в с. Наливайківка Макарівського району Київської області 1986 року с. Наливайківка; копію Акту звірки фактичних затрат по будівництву госпмагу в с Наливайківка; копію Кошторису затрат по будівництву магазину на 4 робочі місця в с. Наливайківка; копію Договору на будівництво магазину в с. Наливайківка Макарівського району від 18.06.1986.

Колегія суддів, розглянувши вищевказані документи, прийшла до висновку, що зазначені документи не свідчать про набуття позивачем в 1986 році і існування у позивача на день розгляду спору права власності на спірний обєкт нерухомого майна.

Згідно ст.ст. 33,34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки інше не передбачено законом, позов про визнання права підлягає задоволенню в разі подання позивачем доказів виникнення у нього відповідного права на підставах, визначених у главі 24 Цивільного кодексу України.

Зважаючи, що позивач не довів, що він є власником спірного майна, як наслідок, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на кафе Вікторія, що розташоване за адресою: вулиця Леніна, будинок 96-В, село Наливайківка Макарівського району Київської області.

Також, як зазначалось вище, однією із підстав звернення до суду є позов до особи, якою це право оспорюється або не визнається. Зазначаючи в якості відповідача-1 ОСОБА_1 сільську раду, позивач вказує, що його відмова в оформленні права власності (лист № 40 від 13.02.2009) свідчить про невизнання відповідачем набутого на законних підставах позивачем права власності на нерухоме майно.

З цього приводу суд зазначає, що предметом позову до ОСОБА_1 сільської ради Київської області, у разі відмови останнього у державній реєстрації прав на нерухомість, може бути оскарження відмови в реєстрації прав власності, як це передбачено частиною 3 статті 182 Цивільного кодексу України, але ніяк не вирішення питання про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна.

Разом із тим, відповідно до п.п. 10 п. б ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції від 13.07.2001р., чинній на момент прийняття оспорюваного рішення), до делегованих повноважень виконавчих органів сільських рад належить облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Таким чином, визначення в якості одного з відповідачів ОСОБА_1 сільської ради, яка не оспорює право власності позивача та не заперечує таке існування є безпідставним з тих підстав, що він не є належним відповідачем за позовом про визнання права власності, як наслідок суд відмовляє в позові до відповідача-1 з цих підстав.

З урахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що в силу ч.1 ст. 1 ГПК України позивач не довів, що спірне рішення стосується його прав чи законних інтересів, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, то позовні вимоги є недоведені, в звязку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача у справі.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 22, 44, 49, 82-84, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Головуючий суддя О.В. Щоткін

Суддя О.В. Конюх

Суддя В.М. Бабкіна

Дата підписання повного тексту рішення: 25.01.2016р.