РІШЕННЯ

26 січня 2016 року Справа № 913/1135/15

Провадження №15/913/1135/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екватор ЛД", м.Донецьк

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Луганськ

про стягнення 71227 грн 36 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екватор ЛД" звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №9/06-10 від 09.06.2010 в сумі 44423 грн 29 коп., інфляційних втрат в сумі 24949 грн 25 коп., 3% річних в сумі 1854 грн 82 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.12.2015 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 12.01.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 12.01.2016 розгляд справи відкладений на 26.01.2016.

Сторони не скористалися своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечили участі повноважних представників у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно до п.п.3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отриманої на сайті https://usr.minjust.gov.ua, місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1, тел. НОМЕР_2.

Відповідно до п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За інформацією Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", розміщеній на офіційному веб-сайті (http://www.ukrposhta.com/www/upost.nsf/(documents)/05B89C5B88C05079C2257D7E002C3293) пересилання пошти до/з міста обласного значення Луганськ тимчасово не здійснюється.

Господарським судом було розміщено на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет: http://lg.arbitr.gov.ua/sud5014/ інформацію про дату, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується відповідними роздруківками (а.с.40, 46).

Господарський суд намагався повідомити відповідача про розгляд справи за телефоном, який значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, але не вдалося, про що свідчать відповідні довідки (а.с.39, 45).

Також відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, не забезпечив явку представника у судове засідання, не надання відзиву на позовну заяву та не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 26.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екватор ЛД" (постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець, відповідач) 09.06.2010 був укладений договір №9/06-10, за умовами якого постачальник зобов'язався в порядку і на умовах даного договору передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов'язався прийняти і вчасно здійснити оплату товару на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору кількість, найменування, асортименти, артикули і вартість товару обговорюються сторонами в кожному випадку залежно від потреб покупця та можливостей постачальника, відображаються в супровідних документах на товар і специфікації.

Товар поставляється партіями. Номенклатура партії товару, його кількість і ціна встановлюються за узгодженням сторін на підставі заявки покупця на поставку відповідної партії товару і вказуються у специфікаціях і/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних) на товар, які є специфікацією в розумінні ст.266 Господарського кодексу України (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.3 постачальник зобов'язується передати товар за даним договором у строк до 7-ми календарних днів з моменту одержання замовлення покупця.

Згідно з п.3.2 договору загальна сума даного договору визначається виходячи з вартості фактично поставленого постачальником покупцю товару і складається із сум, зазначених у видаткових накладних, підписаних обома сторонами і включає ПДВ 20%.

Умови оплати товару зазначені у додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною частиною договору (п.3.4 договору).

Покупець зобов'язаний прийняти та оплатити товар на умовах даного договору (пп.4.2.1 п.4.2 договору).

В п.9.1 договору сторони передбачили, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін у дату, зазначену в преамбулі даного договору, і діє упродовж одного року.

Відповідно до п.9.2 договору у випадку відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору, отриманої іншою стороною за 14 днів до закінчення строку його дії, договір вважається пролонгованим на один рік на тих же умовах, які були передбачені даним договором.

Згідно з п.1.2 додатку №1 від 09.06.2010 до договору №9/06-10 оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в готівковому або безготівковому порядку шляхом перерахування з 1 по 5 число поточного місяця коштів на банківській рахунок постачальника за товар реалізований в попередньому місяці, якщо інше не передбачено угодою.

У випадку якщо частина товару по закінченню 90 календарних днів з моменту його передачі покупцю на підставі видаткової накладної, залишається не реалізованою, покупець зобов'язаний, за узгодженням з постачальником, оплатити такий товар повністю, або повернути товар продавцю. Товар підлягає поверненню тільки у належному товарному виді, у якому він був прийнятий (п.2.2 додатку №1 від 09.06.2010 до договору №9/06-10).

На виконання вказаних умов договору та додатків до нього позивач поставляв відповідачеві товар, який відповідач оплачував частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за поставками за видатковими накладними №107 від 14.12.2012, №108 від 14.12.2012, №175 від 19.12.2012, №176 від 19.12.2012, №74 від 15.01.2013, №50 від 14.02.2013, №112 від 13.12.2013, №85 від 27.11.2013, №31 від 11.03.2013 в сумі 44423 грн 29 коп.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір №9/06-10 від 09.06.2010 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В п.1.2 додатку №1 від 09.06.2010 до договору №9/06-10 сторони передбачили, що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в готівковому або безготівковому порядку шляхом перерахування з 1 по 5 число поточного місяця коштів на банківській рахунок постачальника за товар реалізований в попередньому місяці, якщо інше не передбачено угодою.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем до матеріалів справи на підтвердження поставки відповідачеві товару за договором №9/06-10 від 09.06.2010 додані видаткові накладні №107 від 14.12.2012, №108 від 14.12.2012, №175 від 19.12.2012, №176 від 19.12.2012, №74 від 15.01.2013, №50 від 14.02.2013, №112 від 13.12.2013, №85 від 27.11.2013, №31 від 11.03.2013, які підтверджують поставку товару на загальну суму 30178 грн 29 коп., а не на суму 44423 грн 29 коп. як визначено позивачем в позовній заяві. Крім того, сума 30178 грн 29 коп. зазначена позивачем і у податкових накладних, що містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №9/06-10 від 09.06.2010 в сумі 30178 грн 29 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 05.07.2014 по 24.11.2015 в сумі 1854 грн 82 коп. підлягає задоволенню частково в сумі 1260 грн 05 коп., оскільки матеріалами справи підтверджена заборгованість відповідача за договором №9/06-10 від 09.06.2010 в сумі 30178 грн 29 коп.

Обґрунтованим є наступний розрахунок 3% річних за період з 05.07.2014 по 24.11.2015: 30178,29*3/100*365*508=1260 грн 05 коп.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з липня 2014 року по жовтень 2015 року (включно) в сумі 24949 грн 25 коп. підлягає задоволенню частково в сумі 16761 грн 14 коп., оскільки нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватись не з липня 2014 року, а тільки з серпня 2014 року, враховуючи приписи пп.3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та враховуючи, що матеріалами справи підтверджена заборгованість відповідача за договором №9/06-10 від 09.06.2010 в сумі 30178 грн 29 коп.

Обґрунтованим є наступний розрахунок інфляційних втрат:

Сума заборгованості в грн.Період нарахування Індекс інфляції за весь період простроченняСума інфляції
30178,29серпень 2014 - жовтень 2015155,61,14
З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.

Відповідач позов не оспорив.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Екватор ЛД" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екватор ЛД", вул.Артема, б.143, м.Донецьк, ідентифікаційний код 35151485, заборгованість за поставлений товар у сумі 30178 грн 29 коп., 3% річних у сумі 1260 грн 05 коп., інфляційні втрати в сумі 16761 грн 14 коп., судовий збір у сумі 824 грн 22 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.02.2016.

Суддя С.В. Смола