ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016 року Справа № 904/7435/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність б/н від 10.04.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, посвідчення №53-02/9 від 01.11.2015 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року у справі № 904/7435/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 40 131 грн. 03 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року (суддя Забарющий М.І.) позов задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 23 810 грн. 33 коп. річних, 16 320 грн. 70 коп. інфляційних втрат та 1 827 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Рішення господарського суду мотивовано невиконанням відповідачем зобовязань по договору №316 від 19 березня 2012 року в частині оплати поставленої продукції на суму 4 080 174, 12 грн., що підтверджено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року у справі №904/2292/15.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідач його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального права.

Посилаючись на Закон України "Про виконавче провадження" апелянт вказує на те, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" не зверталося до органів державної виконавчої служби з заявою про виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року по справі №904/2292/15. Законом України "Про виконавче провадження" встановлений порядок виконання рішення боржником самостійно у строк, який наданий державним виконавцем для добровільного виконання в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Апелянт стверджує, що судом не прийнято до уваги те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" були створені всі передумови для невиконання Публічним акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат"рішення суду та збільшення інфляційних втрат та річних, судом не дана правова оцінка бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" та безпідставно встановлена вина лише боржника.

Відповідач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення господарського суду законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05 листопада 2015 року по справі №904/7435/15 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року у даній справі прийнято до розгляду, який призначено на 03 грудня 2015 року на 12:40 год.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2015 року розгляд справи, який був призначений на 03 грудня 2015 року, відкладався до 24 грудня 2015 року, у звязку з лікарняним головуючого судді Джихур О.В. (доповідача) по справі, 24 грудня 2015 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 19 січня 2016 року, ухвалою суду від 19 січня 2016 року розгляд справи відкладено до 02 лютого 2016 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 19 березня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" (замовник) укладений договір № 316 про надання послуг (надалі договір) за умовами п.1.1. якого виконавець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором за дорученням замовника надати послуги по збагаченню (іменовані надалі послуг) некондиційної фракції рудної маси (надалі сировина) з отриманням готової продукції: аглоруда для агломераційного виробництва (надалі - продукція) згідно ТУ У 13.1-1-2008 ПАТ "Кривбасзалізрудком", а замовник зобов'язується прийняти послуги й оплатити їх відповідно до умов договору.

Відповідач належним чином свої зобовязання по оплаті наданих послуг не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість в розмірі 4 080 174, 12 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року у справі №904/2292/15, яке набуло законної сили з відповідача на користь позивача стягнуто основний борг в розмірі 4 080 174, 12 грн., 3% річних в сумі 347 908, 82 грн., інфляційні втрати в сумі 2 040 087, 06 грн. за період з 06 червня 2012 року по 10 квітня 2015 року (а.с.16-19).

Станом на 11 червня 2015 року рішення суду не було виконано, внаслідок чого позивачем за період з 11 квітня 2015 року по 08 червня 2015 року нараховано 3% річних в сумі 19 786, 05 грн., інфляційні втрати в сумі 673 555, 12 грн. за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року у справі №904/4983/15 вказані суми були стягнуті з відповідача (а.с.11-15).

Проте, станом на 18 серпня 2015 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року у справі №904/2292/15 не виконано, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення 3% річних за період з 09 червня 2015 року по 18 серпня 2015 року в сумі 23 810, 33 грн., інфляційні втрати за період з 01 червня 2015 року по 31 липня 2015 року в сумі 16 320, 70 грн. за неналежне виконання грошових зобовязань за договором від 19 березня 2012 року.

Вказані вимоги були предметом рогляду в даній справі.

Згідно ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року у справі №904/2292/15 встановлено неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором від 19 березня 2012 року, укладеним між сторонами в частині своєчасного розрахунку з позивачем за надані послуги, при цьому сума основного боргу складає 4080 174, 12 грн.

Ці обставини є доведеними і не потребують доказуванню при розгляді даного спору.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21 листопада 2011 року №01-06/1624/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Оскільки грошові зобовязання відповідача за договором від 19 березня 2012 року не припинились, то вважається правомірним нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період невиконання грошових зобовязань. Доказів сплати основного боргу відповідачем не надано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 09 червня 2015 року по 18 серпня 2015 року в сумі 23 810, 33 грн., інфляційних втрат за період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2015 року в сумі 16 320, 70 грн. апеляційний господарський суд ввважає, що він відповідає обставинам справи, враховує приписи Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", не містить арифметичних помилок, а відтак є вірним.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення річних і інфляційних втрат є обгрунтованими і правомірно задоволені господарським судом.

В спростування доводів апеляційної скарги апеляційний господарський суд зазначає, що згідно ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Зобовязання відповідача перед позивачем по договору від 19 березня 2012 року не припинилися згідно ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Отже, поки зобовязання за договором відповідачем не буде виконано, останній не звільняється від відповідальності за порушення грошового зобовязання згідно ст.625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року відповідає діючому законодавству, судом досліджено всі обставини справи, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року у справі № 904/7435/15 суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М.Виноградник

Суддя Г.К. Дмитренко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 04.02.16 р.)