ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.16р. Справа № 904/10290/15

За позовом комунального закладу "Дніпропетровський центр первинної центр первинної медико-санітарної допомоги №7", м. Дніпропетровськ

до комунального закладу "Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської міської ради", м. Дніпропетровськ

про стягнення 5 267,02 грн. збитків

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 15.01.2016 року, юрисконсульт

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальний заклад "Дніпропетровський центр первинної центр первинної медико-санітарної допомоги №7" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з комунального закладу "Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської міської ради" 5 267,02 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста № 136-ДКП/12 від 10.05.2012 року в частині укладення з балансоутримувачем або з відповідними комунальними службами договір на сплату комунальних послуг (газ, електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, вивезення сміття, телефон) та з балансоутримувачем - договір на сплату експлуатаційних витрат, у т.ч. відшкодування витрат по податку на землю. Відповідач не звертався до комунальних служб для укладання договорів на сплату комунальних послуг, отже у відповідач відсутні докази оплати за комунальні послуги в орендованому приміщенні за адресою вул. Краснопільська, буд. 6Б, в м. Дніпропетровську в період з 01.01.2013 року по 28.02.2013 року:

- теплопостачання у сумі 4 466,06 грн.;

- електропостачання у сумі 688,54 грн.;

- водопостачання у сумі 89,90 грн.;

- інші комунальні послуги (вивіз сміття) у сумі 22,52 грн.

19.01.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог у сумі 5 267,02 грн. Також відповідач просить розглядати справу без участі представника комунального закладу "Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської міської ради".

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 року з призначенням її до розгляду на 17.12.2015 року, після чого розгляд справи відкладався до 21.01.2016 року та до 28.01.2016 року.

У судовому засіданні 28.01.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2012 року між Департаментом корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради (далі - Орендодавець) та комунальним закладом "Дніпропетровська міська клінічна лікарня №7" Дніпропетровської обласної ради (далі - Орендар) був укладений договір №136-ДКП/12 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, з метою ефективного використання комунального майна Орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.2007 року №41/11 зі змінами та доповненнями передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення (далі - об'єкт оренди) загальною площею 99,4 кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Краснопільська, 6 Б, на першому поверсі 3-поверхової будівлі, балансова вартість будівлі станом на 01.01.2012 року становить 293 931,00 грн. без ПДВ, що перебуває на балансі комунального закладу "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7" Дніпропетровської обласної ради.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди з дати підписання сторонами договору та акту приймання-передачі об'єкта оренди.

Передача об'єкта оренди в оренду здійснюється на підставі акту приймання-передачі об'єкта оренди, підписаного балансоутримувачем, орендодавцем та орендарем (пункт 2.3 Договору).

Пунктом 3.1 Договору, встановлено, що розрахунок орендної плати здійснюється за Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального нерухомого майна, затвердженою міською радою.

Відповідно до пункту 3.2 Договору розмір річної орендної плати становить 1 грн., без ПДВ і спрямовується орендарем на рахунок балансоутримувача об'єкта оренди, як бюджетної установи. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно з чинним законодавством та в повному обсязі спрямовується орендарем на рахунок балансоутримувача (п.3.2 Договору).

Пунктом 5.11 Договору встановлено обов'язок орендаря, протягом 5 днів з дати укладення цього договору укласти з балансоутримувачем або з відповідними комунальними службами договір на сплату комунальних послуг (газ, електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, вивезення сміття, телефон) та з балансоутримувачем - договір на сплату експлуатаційних витрат, у т.ч. відшкодування витрат по податку на землю.

Згідно з пунктом 10.1 Договору, він діє з 10.05.2012 року до 14.05.2013 року включно.

На виконання пункту 2.2 Договору, 10 травня 2012 року сторони підписали акт приймання-передачі нежитлового приміщення площею 99,4 кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Краснопільська, 6 Б на першому поверсі 3-поверхової будівлі, та перебуває на балансі комунального закладу "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7" Дніпропетровської обласної ради (а.с. 16 том 1).

Листами від 25.02.2013 року вих. №12, від 13.05.2013 року №394 позивач повідомляв відповідача про наявність заборгованості за спожиті комунальні послуги та просив її оплатити.

Також позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями про сплату заборгованості (вих. №458 від 31.05.2013 року, вих. 2652 від 18.09.2015 року), які залишені без задоволення.

Відповідач протягом терміну дії зазначеного вище договору споживав послуги з теплопостачання, водопостачання, енергопостачання та вивезення сміття, однак витрати з оплати наданих послуг позивачу не відшкодував, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період з 01.01.2013 року по 28.02.2013 року у сумі 5 267,02 грн., що і є причиною спору.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідачем доказів укладення договору з Балансоутримувачем або з відповідними комунальними службами договору на сплату комунальних послуг (газ, електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, вивезення сміття, телефон) не надано.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з 01.01.2013 року по 28.02.2013 року у сумі 5 267,02 грн., з яких:

- оплата теплопостачання 4 466,06 грн.;

- оплата електропостачання 688,54 грн.;

- оплата водопостачання - 89,90 грн.;

інші комунальні послуги (вивіз сміття) 22,52 грн.

Надання вказаних послуг не заперечується відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Так, в підтвердження заявлених вимог позивач надав:

- договір №060985 про постачання електричної енергії за державні кошти від 01.03.2013 року, строком дії з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, укладений між публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" та комунальним закладом "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7" (а.с. 17-26 том 1);

- договір №070135 про постачання теплової енергії від 23.10.2012 року, укладений між міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" та комунальним закладом "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7" (а.с.26-30 том 1);

- договір № 11782 про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення від 28.01.2013 року, укладений між комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради та комунальним закладом "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7" (а.с.31-34 том 1);

- договір №31 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів (ТПВ) від 30.01.2013 року, укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та комунальним закладом "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7" (а.с.35-37 том 1).

Доказів оплати наданих послуг у заявленій позивачем сумі 5 267,02 грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

19.01.2016 року відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5 267,02 грн. заборгованості за надані комунальні послуги.

Право відповідача визнати позов повністю або частково передбачено статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи. У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З урахуванням викладеного та в межах заявлених позивачем вимог про відшкодування вартості витрат, повязаних з наданням послуг відповідачу з теплопостачання, електроенергії, та інших комунальних витрат, вимоги позивача підлягають задоволенню у сумі 5 267,02 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 1 218,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з комунального закладу "Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" (49006, м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, 65, ідентифікаційний код 01984636) на користь комунального закладу "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7" (49033, м. Дніпропетровськ, вул. Краснопільська, буд.6Б, ) заборгованість за надані комунальні послуги у сумі 5 267,02 грн., витрати, повязані зі сплатою судового збору у сумі 1 218, 00грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.02.2016 року.

Суддя ОСОБА_3