РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/30458/15
За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Приватного підприємства «СВР-БИ»

про стягнення 7755 грн. 88 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Турченко Д.Л. - представник за довіреністю № 47-3152 від 29.12.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва з вимогами до Приватного підприємства «СВР-БИ» про стягнення 4570 грн. 02 коп., 3% річних у розмірі 457 грн. 56 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2728 грн. 30 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 108 про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території від 01.09.2010 не у повному обсязі відшкодував позивачу експлуатаційні витрати, надані за період з жовтня 2010 року по грудень 2013 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4570 грн. 02 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 457 грн. 56 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2728 грн. 30 коп. за загальний період нарахування з 01.11.2010 по 30.09.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30458/15, розгляд справи призначено на 18.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 26.01.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 26.01.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 26.01.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 214193051 від 03.12.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 26.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2010 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (виконавець) та Приватним підприємством «СВР-БИ» (споживач) укладено Договір № 108 про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до умов якого виконавець забезпечує обслуговування та експлуатацію будівлі, що знаходиться у м. Києві, вул. Стальського, буд. 26, в якій знаходиться нежиле приміщення площею 77,10 кв.м., що займає споживач.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 108 від 01.09.2010 споживач займає нежиле, вбудоване 9прибудоване) в житловий будинок приміщення за адресою: м. Київ, вул. Стальського, буд. 26, загальна площа якого становить 77,10 кв.м.

Згідно з п. 1.3 Договору № 108 від 01.09.2010 споживач сплачує експлуатаційні витрати на розрахунковий рахунок виконавця згідно з Додатком № 1 до договору пропорційно займаній площі, згідно з тарифом, виконавець забезпечує надання експлуатаційних послуг з утримання будівлі, прибудинкової території.

Додатком № 1 до Договору № 108 від 01.09.2010 (Розрахунок відшкодування експлуатаційних витрат з 01.09.2010) сторони визначили, що розмір тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для орендарів (власників) нежилих приміщень, власників квартиронаймачів квартир, які використовують їх не за призначенням встановлено відповідно до п. 6 Розпорядження № 518 від 29.04.2009 Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Розпорядження № 620 від 27.05.2009 «Про внесення змін до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)».

Сторони зазначили, що плата за експлуатаційні витрати з 01.09.2010 складає 97 грн. 65 коп. за місяць без ПДВ.

Додатком № 2 до Договору № 108 від 01.09.2010 (Розрахунок тарифу на послуги) сторони визначили детальний перелік послуг, які надаються відповідачу, та встановили, загальний тариф за 1 кв.м. наданих послуг становить 1,5198 грн. (з ПДВ).

Відповідно до п. 2.1 Договору № 108 від 01.09.2010 виконавець своєчасно нараховує плату за обслуговування, експлуатацію будівлі та утримання прибудинкової території (експлуатаційні витрати), ПДВ пропорційно займаній площі, згідно з Додатком № 1 до договору, та надає споживачу до 20-го числа поточного місяця платіжну вимогу-доручення.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 108 від 01.09.2010 споживач незалежно від наслідків його господарської діяльності своєчасно та у повному обсязі сплачує на розрахунковий рахунок виконавця експлуатаційні витрати на протязі 3-х банківських днів х дня отримання платіжної вимоги-доручення.

Згідно з п. 2.3 Договору № 108 від 01.09.2010 податок на додану вартість споживач сплачує у розмірі та порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.6 Договору № 108 від 01.09.2010 розмір тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для орендарів (власників) нежилих приміщень, власників квартиронаймачів квартир, які використовують їх не за призначенням встановлено відповідно до п. 6 Розпорядження № 518 від 29.04.2009 Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Розпорядження № 620 від 27.05.2009 «Про внесення змін до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)».

Відповідно до п. 2.7 Договору № 108 від 01.09.2010 розмір тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для орендарів (власників) нежилих приміщень, власників, квартиронаймачів квартир, які використовують їх не за призначенням змінюється в разі затвердження нових тарифів Розпорядженням Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно з п. 3.2.1 Договору № 108 від 01.09.2010 виконавець зобов'язаний своєчасно нараховувати плату за експлуатаційні витрати та надавати споживачу відповідні рахунки до 20 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 3.4.2 Договору № 108 від 01.09.2010 споживач зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати виконавцю експлуатаційні витрати на протязі 3-х банківських днів з моменту отримання платіжної вимоги, виставленої виконавцем.

Згідно з п. 4.1 Договору № 108 від 01.09.2010 він вступає в силу з моменту підписання його сторонами та дії з 01.09.2010 по 31.12.2013.

Відповідно до п. 4.2 Договору № 108 від 01.09.2010 дія договору припиняється, зокрема, при закінченні терміну, на який він був укладений.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що він за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживачу (відповідачу) надаються відповідні експлуатаційні послуги, а споживач зобов'язаний їх оплачувати.

При цьому, назва договору (про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території) не відповідає його правовій природі, з огляду на встановлені у договорі права і обов'язки, які є предметом договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, споживач повинен за договором про надання житлово-комунальних послуг саме оплачувати такі послуги, а не відшкодовувати їх вартість.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У відповідності до норм статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" серед іншого споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Нормами частини 1-3 статті 32 "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Судом встановлено, що за період з жовтня 2010 року по грудень 2013 року позивачем було надано відповідачу житлово-комунальні послуги за Договором № 108 від 01.09.2010, у загальному розмірі 4687 грн. 20 коп., що відображено у долученій позивачем до позовної заяви копії акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2010 по 31.10.2015 та копіях платіжних вимог-доручень за період з жовтня 2010 року по грудень 2013 року.

При цьому, договором не передбачено складання будь-яких документів (в тому числі, актів) на підтвердження факту надання послуг. Так само, відповідачем не надано суду будь-яких заперечень щодо неотримання експлуатаційних послуг, або їх неякісного надання позивачем.

Судом встановлено, що розмір нарахованих позивачем вартості житлово-комунальних послуг за Договором № 108 від 01.09.2010 та який зазначений позивачем у відповідних платіжних вимогах-дорученнях за спірний період, відповідає тарифам та порядку нарахування, погодженому сторонами у Договорі № 108 від 01.09.2010 та додатках до нього.

Судом встановлено, що відповідач частково виконав свій обов'язок за Договором № 108 від 01.09.2010, сплативши позивачу за надані експлуатаційні послуги грошові кошти у розмірі 117 грн. 18 коп., що відображено у долученій позивачем до позовної заяви копії акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2010 по 31.10.2015 та підтверджується долученою позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 18.12.2015 копією платіжної вимоги-доручення № 15 від 18.11.2010 із надписом банку про проведення платежу.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплти вартості наданих експлуатаційних послуг за Договором № 108 від 01.09.2010 за період з жовтня 2010 року по грудень 2013 року у розмірі 4570 грн. 02 коп.

Що стосується строку виконання відповідачем свого обов'язку з оплати вартості наданих позивачем експлуатаційних послуг за Договором № 108 від 01.09.2010, суд зазначає таке.

Так, у судовому засіданні 18.12.2015 представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначив, що умовами договору не передбачений механізм виставлення відповідачу та отримання відповідачем платіжних вимог-доручень для здійснення оплат.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.1 Договору № 108 від 01.09.2010 виконавець своєчасно нараховує плату за обслуговування, експлуатацію будівлі та утримання прибудинкової території (експлуатаційні витрати), ПДВ пропорційно займаній площі, згідно з Додатком № 1 до договору, та надає споживачу до 20-го числа поточного місяця платіжну вимогу-доручення.

Відповідно до п. 2.2 Договору № 108 від 01.09.2010 споживач незалежно від наслідків його господарської діяльності своєчасно та у повному обсязі сплачує на розрахунковий рахунок виконавця експлуатаційні витрати на протязі 3-х банківських днів з дня отримання платіжної вимоги-доручення.

Суд зазначає, що умови Договору, викладені у п. 2.1 та у п. 2.2, відповідно до яких позивач надає відповідачу до 20-го числа поточного місяця платіжну вимогу-доручення, а відповідач сплачує грошові кошти на протязі 3-х банківських днів з дня отримання платіжної вимоги-доручення, по суті не містить конкретно визначеного строку здійснення відповідачем оплати.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, умови укладеного між сторонами договору, відповідно до яких позивач надає відповідачу до 20-го числа поточного місяця платіжну вимогу-доручення, а відповідач сплачує грошові кошти на протязі 3-х банківських днів з дня отримання платіжної вимоги-доручення, не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Так, позивач зазначив, що умовами договору не передбачений механізм виставлення відповідачу та отримання відповідачем платіжних вимог-доручень для здійснення оплат.

При цьому, позивач вказав на те, що відповідні платіжні вимоги-доручення щомісяця роздруковувались, підписувались та засвідчувались печаткою позивача, а потім передавались у приміщення відповідача.

Однак, позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем платіжних вимог-доручень, стягнення заборгованості за якими є предметом позову.

При цьому, умовами Договору № 108 від 01.09.2010 не встановлений обов'язок відповідача отримувати відповідні платіжні-вимоги доручення та не визначено чіткого механізму отримання відповідачем платіжних вимог-доручень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Договором № 108 від 01.09.2010 сторони не встановили строку виконання відповідачем свого обов'язку з оплати позивачу вартості експлуатаційних послуг.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Судом встановлено, що 30.10.2015 позивач направив на юридичну адресу відповідача претензію-вимогу на суму 4570 грн. 02 коп. (сума основного боргу), акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2010 по 31.10.2015 та платіжну вимогу-доручення № 378 від 28.10.2015 на суму 4570 грн. 02 коп.

Судом встановлено, що вказана претензія-вимога не була вручена під час доставки 04.11.2015, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (відстеження пересилання поштових відправлень) за ідентифікатором пошуку 989 (№ рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення), яка була роздрукована та долучена судом до матеріалів справи у судовому засіданні 26.01.2016.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 4570 грн. 02 коп. в строк до 11.11.2015 (включно).

Однак, як встановлено судом, відповідач не сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 4570 грн. 02 коп., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 4570 грн. 02 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Приватного підприємства «СВР-БИ» у розмірі 4570 грн. 02 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в частині стягнення з Приватного підприємства «СВР-БИ» суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 457 грн. 56 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2728 грн. 30 коп. за загальний період нарахування з 01.11.2010 по 30.09.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідач прострочив виконання свого зобов'язання з відшкодування вартості експлуатаційних послуг, наданих позивачем з жовтня 2010 року по грудень 2013 року у загальному розмірі 4570 грн. 02 коп., однак, як встановлено судом, таке прострочення виникло з 12.11.2015.

Таким чином, враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 457 грн. 56 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2728 грн. 30 коп. за загальний період нарахування з 01.11.2010 по 30.09.2015, тобто, до дати виникнення прострочення, суд відмовляє у задоволення позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в частині стягнення з Приватного підприємства «СВР-БИ» 3% річних у розмірі 457 грн. 56 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2728 грн. 30 коп. у зв'язку з необгрунтованістю.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1626 від 19.10.2015.

Водночас, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції Закону станом на дату подання позову) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, при зверненні позивача з даним позовом до суду, він повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп., тобто, позивачем переплачено судовий збір у розмірі 609 грн. 00 коп.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Станом на 26.01.2016 позивачем не подано клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору.

Таким чином, у випадку подання позивачем клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору, йому буде повернуто судовий збір у розмірі 609 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «СВР-БИ» (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 5; ідентифікаційний код: 34015894) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г; ідентифікаційний код: 03366612) суму основного боргу у розмірі 4570 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят) грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 717 (сімсот сімнадцять) грн. 69 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 01.02.2016

Суддя І.М. Отрош