ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 910/17745/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Домобудівний комбінат № 3

до Дочірнього підприємства Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства Київоблгаз

про стягнення 97372,03 грн.

секретар судового засідання: Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довір. № 4-10 від 26.03.2015 р.

від відповідача: не зявився

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство Домобудівний комбінат № 3 (далі ПАТ ДБК-3, позивач) звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства Київоблгаз (далі - ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз, відповідач) про стягнення 97372,03 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/17745/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Домобудівний комбінат № 3 до Дочірнього підприємства Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства Київоблгаз про стягнення 97372,03 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2015 р. справу № 910/17745/15 було передано за підсудністю до господарського суду Київської області (вх. № 5612/15 від 17.12.2015 р.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.12.2012 р. між ДП «Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства» ПАТ «Київоблгаз» та ПАТ «Домобудівний комбінат № 3» було укладено договір № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів, на виконання умов якого позивачем було перераховано 326819,03 грн., проте відповідач частково виконав свої зобовязання та надав ПАТ «ДБК-3» послуги з постачання природного газу лише на суму 243707,54 грн., у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 97372,03 грн. основного боргу, а також витрати зі сплати судового збору.

Водночас, позивач зазначав про втрату ним архівних документів у 2012 році, у звязку з чим на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України просив суд витребувати у ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз наступні документи - копію договору № 14314-ПГ/12 від 28.12.2012 р.; копії актів приймання-передачі природного газу на постачання природного газу для потреб промислових споживачів № 140314 від 31.03.2012 р.; № 140314 від 30.04.2012 р., № 140314 від 31.05.2012 р., № 140314 від 30.06.2012 р., № 140314 від 31.07.2012 р., № 140314 від 31.08.2012 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.12.2015 р. було порушено провадження у даній справі № 910/17745/15; зобовязано позивача надати суду оригінали документів, які додані до позовної заяви для огляду судом; зобов'язано позивача надати суду письмові пояснення щодо позовних вимог станом на час розгляду справи; зобов'язано відповідача надати: відзив на позов з документальним обґрунтуванням його висновків; копію (для долучення до матеріалів справи) свідоцтва про державну реєстрацію та статутних документів; зобовязано відповідача надати суду для долучення до матеріалів справи копії договору № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів від 28.12.2012 р. та актів приймання-передачі природного газу після березня 2012 року, які підтверджують поставку позивачу природного газу на загальну суму 326819,03 грн. здійсненої ним оплати (в оригіналах для огляду судом).

Розгляд справи відкладався.

06.01.2016 р. до господарського суду Київської області ДП «Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства» ПАТ «Київоблгаз» було подано відзив № 77 від 06.01.2016 р., відповідно до якого відповідач зазначив, що за договором № 140314-ПГ/12 від 28.12.2011 р. протягом 2012 року відповідач поставляв природний газ для потреб позивача, а позивач оплачував постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором. У зв'язку з реорганізацією ДП «Києво-Святошинське УЕГГ» жодного документу, про які йдеться в клопотанні позивача про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК та ухвалі господарського суду Київської області від 21.12.2015 р. у даній справі, в розпорядженні підприємства не виявлено. Водночас, відповідач зазначив, що за умовами договору, який є типовим, споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Як зазначив відповідач, останній платіж в рахунок оплати вартості газу був проведений позивачем платіжним дорученням № 5087 від 24.05.2012 р., що свідчить про порушення позивачем встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у даному спорі, у звязку з чим відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Окрім того, всі листи, на які посилається позивач як на доказ направлення відповідачу вимог про повернення коштів, містять різні суми, а саме - в листі від 19.02.2013 р. № 22 зазначено 95000,00 грн., в листі № 01-28 від 19.02.2014 р. - 96443,81 грн., в листі № 05-113 від 14.04.2015 р. - 97372,03 грн.

Також відповідач зазначив, що у звязку з неможливістю явки в судове засідання представника ДП «Києво-Святошинське УЕГГ», останній просить суд розгляд даної справи проводити без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами.

25.01.2016 р. ПАТ «Домобудівний комбінат № 3» було подано додаткові пояснення б/н, б/д (вх. № 1491/16 від 25.01.2016 р.), відповідно до яких позивач зазначив, що відповідач визнає, що між сторонами було укладено договір №140314-ПГ/12 від 28.12.2011 р., однак просить відмовити у позові, застосувавши строки позовної давності, перебіг якої обраховує з 24.05.2012 р. (з дати останнього авансового платежу ПАТ «ДБК-3»). Водночас, відповідно до акту № 140314 від 30.09.2012 р., підписаного між сторонами, відповідач ще у вересні 2012 р. надавав послуги з постачання природного газу, тому мова про застосування строків позовної давності у даному випадку безпідставна, оскільки позов подано в строк, в межах якого ПАТ «ДБК-3» мало право на захист свого права в суді, а саме - 13.07.2015 р. Стосовно різниці сум у листах позивач зазначив, що відповідач, оперує сумами, які вказані у листах ПАТ «ДБК-3», а не сумами отриманих оплат від ПАТ «ДБК-3». При цьому відповідач не надав свого розрахунку або виписки по оборотах, які ведуться не тільки в письмовому вигляді, але і в електронному форматі.

Представник позивача у судовому засіданні 25.01.2016 р. позовні вимоги підтримав; представник відповідача у судове засідання не зявився.

У судовому засіданні 25.01.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як зазначено у позові, 28.12.2012 р. між Дочірнім підприємством «Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства» Публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Домобудівний комбінат № 3» (споживач) було укладено договір №140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів.

На виконання умов вказаного договору постачальник виставляв для оплати рахунки, які ПАТ «ДБК-3» оплачувало, що підтверджується копіями платіжних доручень на загальну суму 326819,03 грн., у тому числі - № 915 від 20.01.2012 р. на суму 16867,76 грн., № 1011 від 23.01.2012 р. на суму 10000,00 грн., № 1028 від 24.01.2012 р. на суму 10000,00 грн., № 1069 від 25.01.2012 р. на суму 10000,00 грн., № 1105 від 26.01.2012 р. на суму 5000,00 грн., № 53 від 30.01.2012 р. на суму 15000,00 грн., № 1338 від 02.02.2012 р. на суму 10466,80 грн., № 1441 від 03.02.2012 р. на суму 10000,00 грн., № 1509 від 06.02.2012 р. на суму 10000,00 грн., № 1534 від 07.02.2012 р. на суму 10000,00 грн., № 4629 від 09.02.2012 р. на суму 10000,00 грн., № 1695 від 10.02.2012 р. на суму 10000,00 грн., № 1791 від 14.02.2012 р. на суму 5000,00 грн., № 1986 від 17.02.2012 р. на суму 5000,00 грн., № 2597 від 02.03.2012 р. на суму 13641,28 грн., № 2598 від 02.03.2012 р. на суму 10514,54 грн., № 3411 від 16.03.2012 р. на суму 15000,00 грн., № 3298 від 15.03.2012 р. на суму 15000,00 грн., № 5128 від 27.04.2012 р. на суму 90328,65 грн., № 5087 від 24.05.2012 р. на суму 45000,00 грн.

За твердженням позивача, протягом січня - вересня 2012 року відповідач частково виконав свої зобовязання та надав ПАТ «ДБК-3» послуги з постачання природного газу на загальну суму 243707,54 грн., а останній акт № 140314 приймання-передачі природного газу на постачання природного газу для потреб промислових споживачів було підписано сторонами 30.09.2012 р. на суму 9274,34 грн.

ПАТ «ДБК-3» було надіслано на адресу ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз лист № 22 від 19.02.2013 р., відповідно до якого позивач просив відповідача повернути кошти в сумі 95000,00 грн. згідно акту звірки.

Також ПАТ «ДБК-3» було надіслано на адресу ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз лист № 01-28 від 19.02.2014 р., відповідно до якого позивач просив відповідача повернути попередньо сплачені кошти в розмірі 96443,81 грн., як передплату за газопостачання за договорами № 140314-ПГ/11 та № 140314-ПГ/12, та про їх припинення.

Крім того, ПАТ «ДБК-3» було надіслано на адресу ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз лист № 05-113 від 14.04.2015 р., відповідно до якого позивач просив відповідача повернути залишок коштів у сумі 97372,03 грн.

Відповіді на зазначені вище листи отримано не було, грошові кошти не повернуто.

Як зазначив позивач, первинні документи, а саме - договір № 140314-ПГ/12 від 28.12.2011 р., акти приймання-передачі природного газу за період з 01.01.2012 р. до 30.08.2012 р. були пошкоджені, у звязку з чим ПАТ «ДБК-3» було надіслано на адресу ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз лист № 01-161/1 від 23.06.2015 р., відповідно до якого позивач просив відповідача про надання копій документів, які були підписані між ПАТ «ДБК-3» та ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз, а саме - копії договору № 14314-ПГ/12 від 28.12.2012 р.; копії актів приймання-передачі природного газу на постачання природного газу для потреб промислових споживачів № 140314 від 31.03.2012 р.; № 140314 від 30.04.2012 р., № 140314 від 31.05.2012 р., № 140314 від 30.06.2012 р., № 140314 від 31.07.2012 р., № 140314 від 31.08.2012 р.

Відповідь на лист отримано не було, копії документів не надано.

Оскільки відповідачем залишилися не повернутими кошти, сплачені позивачем, за твердженням останнього, за газопостачання згідно договору № 14314-ПГ/12 від 28.12.2012 р. в розмірі 97372,03 грн., позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відтак, наповнення доказової бази у господарській справі покладається процесуальним законом не на суд, а на сторони та інших учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 36 Кодексу, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а сторони, в свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Судом встановлено, що на підтвердження факту здійснення передплати за договором № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів від 28.12.2012 р. позивачем було додано до матеріалів справи платіжні доручення на загальну суму 326819,03 грн. Проте, відповідачем, за твердженням позивача, було надано послуги з поставки природного газу на загальну суму 243707,54 грн.

При цьому, будь-яких документальних доказів, у тому числі первинних документів, які б підтверджували поставку газу відповідачем лише на суму 243707,54 грн., позивачем до матеріалів справи не було надано, як і не було надано самого договору № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів від 28.12.2012 р.

Як зазначено в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Господарським судом на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України було задоволено клопотання позивача про витребування від відповідача доказів на підтвердження вимог позивача. Проте, зазначені докази до матеріалів справи надані не були.

Поряд з цим слід зазначити, що згідно з п. 2.5 тієї ж постанови Пленуму будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відтак, розмір не повернутої ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз надлишково сплаченої ПАТ «ДБК-3» попередньої оплати в сумі 97372,03 грн. за договором № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів від 28.12.2012 р. (якщо така мала місце) має доводитися позивачем на підставі первинних документів, що підтверджують обсяги поставки газу та здійснення розрахунків за нього.

Враховуючи ненадання до матеріалів справи наведених вище доказів, суд дійшов висновку, що заявлені ПАТ «ДБК-3» вимоги про стягнення з відповідача 97372,03 грн. попередньої оплати за договором № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів від 28.12.2012 р. матеріалами справи не підтверджені.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин в частині як самого факту наявності заборгованості ДП Києво-Святошинське управління експлуатації газового господарства ПАТ Київоблгаз перед ПАТ «ДБК-3» за договором № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів від 28.12.2012 р., так і того факту, що розмір такої заборгованості складає 97372,03 грн., і, відповідно, вимоги позивача є необґрунтованими.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку правових підстав для стягнення з відповідача 97372,03 грн. попередньої оплати за договором № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів від 28.12.2012 р., у звязку з чим відмовляє у позові в повному обсязі.

Решта доводів позивача та відповідача була досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Водночас, під час судового розгляду відповідачем було заявлено про пропуск позивачем при зверненні до суду строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України для вимог та про застосування позовної давності у даній справі.

Згідно з приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 ЦК України).

Водночас, відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 р. № 10, за змістом частини 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

З огляду на викладене, у даній справі позовна давність не може бути застосована судом, оскільки судом було встановлено відсутність у даному випадку правових підстав для стягнення з відповідача 97372,03 грн. попередньої оплати за договором № 140314-ПГ/12 на постачання природного газу для потреб промислових споживачів від 28.12.2012 р., та у звязку з чим було відмовлено у позові ПАТ «ДБК-3» в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 01.02.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна