ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р.Справа № 922/6303/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Бєсєдіній М.М.

розглянувши справу

запозовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: Басарт Л.А. (дов.№ 159/1 від 03.03.2014 року);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 70 396, 67 грн. з яких: 46 594, 30 грн. - сума боргу по орендній платі; 1 049, 33 грн. - 3% річних; 2 814, 93 грн. - пеня; 19 938, 11 грн. - інфляційні втрати та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна б/н від 1.06.2007 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 9.12.2015 року порушено провадження у справі № 922/6303/15 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2016 року.

У межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 11.01.2016 року на 25.01.2016 року.

21.01.2016 року позивач через канцелярію суду надав заяву вх. № 1998 про забезпечення позову у якій просить суд накласти арешт та заборону на відчуження нерухомого та рухомого майна відповідача, в т.ч. на автомобіль ГАЗ 33023 Дует д/н НОМЕР_1 та ВАЗ 2115 д/н НОМЕР_2 що належать ОСОБА_1.

У судовому засіданні 25.01.2016 року ухвалою господарського суду Харківської області відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

21.01.2016 року позивач через канцелярію суду надав пояснення щодо заперечень відповідача вх. № 1999 та документи для долучення до матеріалів справи та довідку № 38 від 21.01.2016 року по відносинам з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у якій зазначає, що згідно даних бухгалтерського обліку та наявних первинних документів у період з 1.06.2007 року до 11.01.2016 року між позивачем як орендодавець та відповідачем як орендарем був укладений один договір оренди від 1.06.2007 року. Додатковими угодами до цього договору від 31.12.2007 року , від 1.08.2012 року, від 31.01.2014 року вносились зміни та доповнення. До 1.08.2012 року по договору оренди сплачувалась орендна плата згідно пункту 3.1. та згідно пунктів 4.6. та 4.7. договору оренди, збільшився розмір орендної плати і вартість комунальних послуг орендарем не відшкодовувалась. Інші договори не укладались.

Відповідач у призначене судове засідання 25.01.2016 року не з'явився, але 20.01.2016 року через канцелярію суду надав додаткові пояснення до заперечень позивача вх. № 1812 у яких зазначає що додаткова угода до договору № б/н від 1.06.2007 року від 31.12.2007 року та додаткова угода до договору № б/н від 31.01.2014 року містить в собі виправлення внесені в односторонньому порядку, та зазначає що зміст цих додаткових угод зазначається як: додаткова угода до договору про відшкодування витрат. Таким чином між сторонами було укладено нову угоду, якою взаємовідносини по користуванню приміщеннями почати регулюватись на нових умовах, а саме було встановлено оплату за користування приміщенням. Тому відповідач є таким, що не прострочив виконання грошового зобов'язання до моменту звернення позивачем до нього з вимогою, а отже до моменту звернення до суду. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 46 494, 30 грн., а вимоги про стягнення 1 049, 33 грн. - 3% річних , 2 814, 93 грн. - пені, 19 938, 11 грн. - інфляційних втрат є безпідставними та не підлягають задоволенню та надав документи для долучення до матеріалів справ.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 Господарського процесуального кодексу України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.01.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

1.06.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (далі- позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -відповідач, орендар укладено договір оренди нерухомого майна (т. 1, а.с. 10-11).

Пунктом 9.1. договору, сторони узгодили, що договір діє з 1.06.2007 року по 31.12.2007 року.

Відповідно до пункту 1.1. договору, сторони погодили, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення (надалі-майно), загальною площею 75,3 кв.м. (згідно з планом-схемою, який додається та є невід'ємною частиною цього договору), розміщених за адресою: АДРЕСА_2 та обладнання для виробництва вікон. Майно передається в оренду з метою розміщення цеху по виробництву вікон.

Згідно пункту 3.1. договору, орендна плата визначається за згодою сторін та становить місяць оренди 8,60 грн. за 1 кв.м., та за обладнання - 125,00 грн. Всього місячна орендна плата становить 797,58грн., в т.ч. ПДВ 132, 93 грн.

Відповідно до пункту 3.2. договору, орендна плата сплачується щомісяця в порядку попередньої оплати за наступний місяць до 5 числа поточного місяця.

Пунктом 8.1. договору, сторони визначили, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1,0% від розміру заборгованості за кожен день прострочення. За інше невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

На підставі акту прийому-передачі нежитлового приміщення до договору оренди № б/н від 1.06.2007 року позивачем передано а відповідачем прийнято нежитлові приміщення площею 75, 3 кв.м. та обладнання перелік якого міститься у акті (т. 1, а.с. 15).

31.12.2007 року додатковою угодою до договору № б/н від 01.06.2007 року сторони визначили що цей догові продовжується до 31.12.2008 року включно. Всі інші пункти Договору залишаються в силі (т. 1, а.с. 12).

1.08.2012 року додатковою угодою до договору № б/н від 01.06.2007 року сторони визначили викласти пункти договору у такій редакції:

"3.1 Орендна плата визначається за згодою сторін та становить в місяць 22,65 грн. за 1 кв.м., та за обладнання - 125.00 грн. Всього місячна орендна плата становить 1 830,55 грн., в т.ч. ПДВ 305.09 грн.

4.6. Всі витрат орендодавця, пов'язані з утриманням приміщення (експлуатаційні витрати), використанням електроенергії, водокористуванням, забезпеченням теплом, охороною приміщення включаються у склад орендної плати."

2. Пункт 4.7 вилучити з договору.

З. Всі інші пункти договору залишаються в силі (т. 1,а.с. 14).

31.01.2014 року додатковою угодою до договору № б/н від 01.06.2007 року сторони визначили що цей догові продовжується до 31.12.2014 року включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Всі інші пункти Договору залишаються в силі (т. 1, а.с. 13).

Як зазначає позивач 31.03.2015 року дія договору припинилася. Нежитлові приміщення були повернуті орендодавцю 31.03.2015 року, що підтверджується підписаним позивачем та відповідачем актом прийому-передачі нежитлового приміщення по договору оренди б/н від 1.06.2007 року (т. 1, а.с. 16).

26.10.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимога № 677 про оплату заборгованості по договору оренди (т. 1, а.с. 18).

Зазначену вимогу відповідачем залишено без відповіді та без задоволення.

Як зазначає позивач, зобов'язань за договором відповідач належним чином не виконав у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість за період з грудня 2012 року по березень 2015 року що за розрахунком позивача станом на 04.12.2015 року становить суму у розмірі 46 594,30 грн. що і стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статей 759, 762, 776, 797 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Згідно положень статті 180 Господарського процесуального кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини 5 статті 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, статей 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Щодо заперечень відповідача у яких останній зазначає що додаткова угода до договору № б/н від 1.06.2007 року від 31.12.2007 року та додаткова угода до договору № б/н від 31.01.2014 року містить в собі виправлення внесені в односторонньому порядку, та зазначає що зміст цих додаткових угод зазначається як: додаткова угода до договору про відшкодування витрат. Таким чином між сторонами було укладено нову угоду, якою взаємовідносини по користуванню приміщеннями почати регулюватись на нових умовах, а саме було встановлено оплату за користування приміщенням. Тому відповідач є таким, що не прострочив виконання грошового зобов'язання до моменту звернення позивачем до нього з вимогою, а отже до моменту звернення до суду. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 46 494, 30 грн., а вимоги про стягнення 1 049, 33 грн. - 3% річних , 2 814, 93 грн. - пені, 19 938, 11 грн. - інфляційних втрат є безпідставними та не підлягають задоволенню, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи довідки наданої позивачем вбачається, що інших договорів щодо спірних правовідносин між сторонами не укладалось.

Відповідачем не надано до суду доказів в обґрунтування викладених заперечень та не надано доказів розірвання чи закінчення строку дії спірного договору до 31.03.2015 року.

Відповідно до вищевикладеного письмові заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними та такими що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведені норми, судом здійснено перевірку розрахованої позивачем суми заборгованості з орендної плати, та встановлено що розрахунок позивача є вірним, та таким що відповідає умовам договору та відносинам що склалися між сторонами, а тому підлягає задоволенню у розмірі 46 594, 30 грн. за період з грудня 2012 року по березень 2015 року.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 1 049, 33 грн. - 3% річних; 2 814, 93 грн. - пені та 19 938, 11 грн. - інфляційних втрат.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 1 049, 33 грн. - 3% річних та 19 938, 11 грн. - інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання за договором оренди нерухомого майна б/н від 1.06.2007 року, а саме в частині повного та своєчасного розрахунку, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі - 1 049, 33 грн. за період з 6.03.2015 року по 4.12.2015 року та 19 938, 11 грн. - інфляційних втрат за період січня 2013 року по вересень 2015 заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають до стягнення.

Щодо стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені відповідно до пункту 8.1. договору, що згідно розрахунку позивача становить у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з 6.12.2014 року по 6.09.2015 року у сумі 2 814, 93 грн. а саме за період з:

- 6.12.2014 року по 06.01.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. (за зобов'язання липня 2014 року) у розмірі 44, 94 грн.;

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. (за зобов'язання серпня 2014 року) у розмірі 87, 06 грн.;

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 87,06 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 50,85 грн., з 04.03.2015 року по 06.03.2015 року у розмірі 9,03 грн. (за зобов'язання вересня 2014 року);

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 87,06 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 50,85 грн., з 04.03.2015 року по 06.04.2015 року у розмірі 102,31 грн. (за зобов'язання жовтня 2014 року);

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 87,06 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 50,85 грн., з 04.03.2015 року по 06.05.2015 року у розмірі 192,58 грн. (за зобов'язання листопада 2014 року);

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 87,06 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 50,85 грн., з 04.03.2015 року по 06.06.2015 року у розмірі 285,87 грн. (за зобов'язання грудня 2014 року);

- 6.01.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 43,53 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 50,85 грн., з 04.03.2015 року по 06.07.2015 року у розмірі 376,14 грн. (за зобов'язання січня 2015 року);

- 6.02.2015 року по 03.03.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 50,85 грн., з 04.03.2015 року по 06.08.2015 року у розмірі 466,41 грн. (за зобов'язання лютого 2015 року);

- 6.03.2015 року по 27.08.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 526,60 грн., з 28.08.2015 року по 06.09.2015 року у розмірі 27,08 грн. (за зобов'язання березня 2015 року), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Проте, частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки, встановлений законом, може бути змінено у договорі.

Пунктом 8.1. договору, сторони визначили, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1,0 % від розміру заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені та період за який її було нараховано, судом встановлено, що позивачем невірно нараховано пеню.

Судом здійснено перерахунок пені відповідно до пункту 8.1. договору в системі законодавства за формулою, а саме:

С*1%*Д/365/100 (сума заборгованості за вказаний період * на розмір пені визначений умовами пункту 8.1. договору * на кількість днів прострочення / на кількість днів у році / 100) та встановлено що сума пені яка підлягає до стягнення становить 59,70 грн. за вищезазначені періоди, а саме.

- 6.12.2014 року по 06.01.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. (за зобов'язання липня 2014 року) у розмірі 1,60.;

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. (за зобов'язання серпня 2014 року) у розмірі 3,11.;

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 3,11 грн., 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 1,30 грн., 04.03.2015 року по 06.03.2015 року у розмірі 0,15 грн. на зобов'язання вересня 2014 року);

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 3,11 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 1,30 грн., з 04.03.2015 року по 06.04.2015 року у розмірі 1,71 грн. (за зобов'язання жовтня 2014 року);

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 3,11 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 3,30 грн., з 04.03.2015 року по 06.05.2015 року у розмірі 3,21 грн. (за зобов'язання листопада 2014 року);

- 6.12.2014 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 3,11 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 1,30 грн., з 04.03.2015 року по 06.06.2015 року у розмірі 4,76 грн. (за зобов'язання грудня 2014 року);

- 6.01.2015 року по 05.02.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 1,55 грн., з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року у розмірі 1,30 грн., з 04.03.2015 року по 06.07.2015 року у розмірі 6,27 грн. (за зобов'язання січня 2015 року);

- 6.02.2015 року по 03.03.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 1,30 грн., з 04.03.2015 року по 06.08.2015 року у розмірі 7,82 грн. (за зобов'язання лютого 2015 року);

- 6.03.2015 року по 27.08.2015 року нарахованих на суму 1830,00 грн. у розмірі 8,78 грн., з 28.08.2015 року по 06.09.2015 року у розмірі 0,50 грн. (за зобов'язання березня 2015 року).

В решті нарахованої пені у розмірі 2 755,23 грн. відмовити як безпідставно нарахованої.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог, а саме про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 67 641, 44 грн. ( з яких: 46 594, 30 грн. - сума боргу по орендній платі; 1 049, 33 грн. - 3% річних; 59,70 грн. - пеня; 19 938, 11 грн. - інфляційні втрати.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору, тому судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 1 218,00 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, 3, ) кошти у розмірі - 67 641, 44 грн. ( з яких: 46 594, 30 грн. - сума боргу по орендній платі; 1 049, 33 грн. - 3% річних; 59,70 грн. - пеня; 19 938, 11 грн. - інфляційні втрати. та судові витрати у розмірі 1 218, 00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову в частині нарахування пені у розмірі 2 755,23 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.02.2016 р.

Суддя О.О. Ємельянова