ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р.Справа № 915/1543/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Ліпчанської Н.В., Гладишевої Т.Я.,

при секретарі судового засідання Кіртоки Л.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № б/н, дата видачі : 16.12.15;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 583, дата видачі : 30.12.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Нібулон»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року

по справі № 915/1543/15

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта-лоцман» ДП «АМПУ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Нібулон»

про стягнення 77 134,51 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство НІБУЛОН про стягнення заборгованості в сумі 381 500,87 грн., з яких 378 889,94 грн. заборгованість з канального збору, 2 610,93 грн. 3% річних.

Позовні вимоги ДП Адміністрація морських портів України в особі Філії Дельта-Лоцман ДП Адміністрація морських портів України обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобовязань в частині сплати канального збору за проходження суднами Бузько-Дніпровсько-лиманським та Херсонським морським каналами під час здійснення вантажних комерційних рейсів.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року по справі № 915/1543/15 (суддя Васильєва Л.І.) позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України 74523,58 грн. канального збору, 2610,93 грн. - 3% річних та 7630,02 судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанцій дійшов висновків про те, що правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача канального збору в розмірі 74523,58 грн. підтверджена належними доказами (квитанціями СРРС, виписками з вахтового журналу, записами радіолокаційного контролю про рух суден відповідача ОСОБА_3 інформаційної обчислювальної системи підтримки регулювання руху суден Дельта-Навігатор), вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд вважає обґрунтованим розрахунок 3% річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство НІБУЛОН звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року по справі №915/1543/15 скасувати, у задоволенні позовних вимог Державного підприємства „Адміністрація морських портів України відмовити, господарські витрати покласти на позивача.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним зясуванням обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до діючого законодавства єдиною уповноваженою особою на стягнення канального збору є власник каналу, в свою чергу позивач не є власником Бузько-Дніпровсько-лиманського та Херсонського морського каналу, тому нарахування позивачем канального збору є неправомірним. Також, на думку скаржника, канал є обєктом нерухомого майна, тому підлягає державній реєстрації і право власності на нього виникає з моменту державної реєстрації.

На думку апелянта, перебування каналів на балансі підприємства не є безспірною ознакою його права власності, оскільки баланс підприємства не визначає підстав знаходження майна у власності чи володінні підприємства.

Також скаржник зауважує, що твердження позивача про відсутність фундаментів як підставу для невизнання каналів обєктами нерухомості є помилковими, оскільки режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні обєкти тощо.

Крім того, апелянт вважає, що судом порушено вимоги ст.2,9,39,43,45 Бюджетного кодексу України та 326 ЦК України при встановленні отримувача коштів.

Разом з тим, скаржник звертає увагу на те, що судна, про які йдеться в позові і поясненнях позивача, мають ознаки групи В, протилежного позивачем не доведено.

Більш детальніше доводи викладені в апеляційній скарзі.

До Одеського апеляційного господарського суду 11.09.2015 року від філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 26.01.2016 року апелянтом заявлено клопотання про призначення комплексної судової експертизи для встановлення фактів проходження суден відповідача каналами, використання суднами відповідача каналів, місця використання суднами каналів та загальна протяжність використання каналів, загальний обсяг послуг із забезпечення безпеки мореплавства, що надавались суднам та їх вартість. Більш детальніше питання, запропоновані відповідачем, викладені в клопотанні.

Представник позивача заперечував проти задоволення вказаного клопотання, вважає його необґрунтованим, а питання такими, на які можливо надати відповідь на підставі наявних матеріалів справи. Зазначав, що на даний час відсутні фахівці, які мають спеціальні знання для вирішення заявлених питань, що підтверджується судовою експертизою, призначеною 02.02.2015р. по аналогічній справі №915/1901/14, яка станом на сьогоднішній день не проведена.

Судова колегія, порадившись, відмовляє в задоволенні заявленого відповідачем клопотання про призначення експертизи, оскільки, на думку судової колегії, наявних доказів в матеріалах справи достатньо для обґрунтованого вирішення спору, клопотання є необґрунтованим, питання, поставлені на вирішення експерта, відносяться до компетенції суду.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України, в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, протягом березня травня 2015 року судна (баржі та буксири), що належать ТОВ СП НІБУЛОН, проходили Бузько-Дніпровсько-лиманським та Херсонським морським каналами під час здійснення вантажних комерційних рейсів, за що відповідно до вимог чинного законодавства ДП Адміністрація морських портів України в особі філії ДП Дельта-лоцман було нараховано канальний збір.

Факт проходження суднами відповідача вказаними каналами підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями СРРС, виписками з вахтового журналу, записами радіолокаційного контролю про рух суден відповідача ОСОБА_3 інформаційної обчислювальної системи підтримки регулювання руху суден Дельта-Навігатор, з яких видно траєкторію руху суден, виписками з радіопереговорів між ЦРРС та капітанами суден, поясненнями сторін.

Для сплати зборів ДП Дельта-лоцман було виставлено ТОВ СП НІБУЛОН рахунки на загальну суму 460713,40 грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

Зазначені рахунки рекомендованими листами були направленні на адресу відповідача. Їх отримання підтверджується зворотними повідомленнями про отримання поштової кореспонденції, які містяться в матеріалах справи.

Відповідачем рахунки оплачені частково. Відповідач оплатив лише послуги СРРС в сумі 81823,46 грн. Заборгованість з канального збору становить 378 889,94 грн.

На адресу ТОВ „СП „НІБУЛОН були направлені претензії № 1544 від 02.04.2015, № 2380 від 18.05.2015, № 2622 від 28.05.2015, № 3094 від 17.06.2015, № 3646 від 16.07.2015, які залишено відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про морські порти" у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 затверджено "Порядок справляння та розміри ставок портових зборів".

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про морські порти України" визначено, що судноплавний канал це гідротехнічна споруда, природний або штучний водний шлях для безпечного підходу суден до портів, для проходу суден або для сполучення окремих водних басейнів. Отже, судноплавний канал є видом суднового ходу, оскільки він є водним шляхом (водним простором) призначеним для проходу (руху) суден.

Відповідно до п. 1.2 Порядку згідно з частинами 3 - 5 статті 22 Закону України "Про морські порти України" портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме, зокрема канальний збір справляється на користь власника каналу; корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України "Про морські порти України".

В силу приписів статті 13 Конституції України та статті 6 Водного кодексу України водні ресурси є правом власності Українського народу, який здійснює право власності на води (водні обєкти) через ОСОБА_4 України, ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними обєктами) можуть надаватись відповідним органам виконавчої влади та ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до вимог частини 3 статті 23 Закону України "Про морські порти України" державні стратегічні об'єкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Підпунктом 1 статті 1 Закону України "Про морські порти України" визначено, що адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об'єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Гідротехнічні споруди морських портів (гідротехнічні споруди) - інженерно-технічні споруди (портова акваторія, причали, пірси, інші види причальних споруд, моли, дамби, хвилеломи, інші берегозахисні споруди, підводні споруди штучного та природного походження, у тому числі канали, операційні акваторії причалів, якірні стоянки), розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, маневрування та стоянки суден (пункт 4 статті 1 Закону України "Про морські порти України").

Стратегічні об'єкти портової інфраструктури - об'єкти права державної власності - гідротехнічні споруди, об'єкти портової інфраструктури загального користування, засоби навігаційного обладнання та інші об'єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден (пункт 14 статті 1 Закону України "Про морські порти України")

Відповідно до вимог пункту 13 частини 1 статті 15 Закону України "Про морські порти України" Адміністрація морських портів України утворюється з метою справляння та цільового використання портових зборів.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 18.02.2013р. № 91 затверджено Порядок ведення Реєстру гідротехнічних споруд морських портів України, відповідно до пунктами 2.2,2.4.1 якого внесенню до Реєстру підлягають відомості про власника (балансоутримувача) ГТС та/або експлуатуючу організацію, технічні характеристики та технічний стан ГТС. Відомості про власника (балансоутримувача) ГТС та/або експлуатуючу організацію вносяться на підставі копій документів, що підтверджують право власності/користування цими ГТС.

Згідно з даними Реєстру гідротехнічних споруд власником (балансоутримувачем) Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу та Херсонського морського каналу визначено: ДП "Адміністрація морських портів України" (філія Дельта-лоцман); акт приймання-передачі майна від 13.06.2013 року №14.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про те, що Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі філії Дельта-Лоцман Державного підприємства Адміністрація морських портів України є належним позивачем по справі, тому суд вважає помилковими доводи апеляційної скарги щодо недоведеності виникнення у держави в особі позивача права власності на Бузько-Дніпровсько-лиманський канал і Херсонський морський канал, як на гідротехнічні споруди, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на них, та щодо обумовленої цим відсутності у позивача права на стягнення канального збору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 р. №1544 "Про портові збори", прийнятою відповідно до статті 84 Кодексу торговельного мореплавства України, передбачено, що нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження каналу судном в один кінець і кожне проходження каналу судном транзитом в один кінець за 1 куб. метр об'єму судна за відповідними ставками (пункт 18).

Згідно з Приміткою 2 до цього пункту за проходження Бузько-Дніпровсько-лиманського і Херсонського морського каналу без заходження в морські порти (причали) канальний збір сплачується суднами за визначеними ставками відповідно державному підприємству "Дельта-лоцман" та морським торговельним портам Миколаїв і Херсон у розмірах, установлених для портів Миколаїв (морський) і Херсон (морський), а згідно примітки 2 до пункту 1 вказаної постанови судна груп В (буксири та баржі), Д та Е, що виконують комерційні вантажні рейси, належать до групи А.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про віднесення суден відповідача до групи А, виходячи з наступного.

В Додатку № 1 до Порядку зазначено, що вантажні судна, що заходять для виконання вантажних операцій, та плавучі споруди належать до групи А; ліхтери, буксири, буксири-штовхачі, штовхачі, баржі (самохідні і несамохідні), річкові самохідні судна, включаючи судна типу "ріка - море" пароплавств, які є членами Братиславської угоди, що заходять у порти на р. ОСОБА_2, а також річкові самохідні судна, що заходять для подальшого перевантаження вантажів на морські судна і навпаки - належать до групи В.

Приміткою 2 до Додатку № 1 до Порядку визначено, що судна груп В (буксири та баржі), Д та Е, що виконують комерційні вантажні рейси, належать до групи А.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що судна відповідача відносяться до групи А.

При цьому, доводи апелянта про те, те, що деякі рейси виконувались суднами відповідача в баласті (без вантажу), не свідчить про неможливість віднесення суден до групи А, до якої відносяться вантажні судна, що знаходяться в порту для виконання вантажних операцій, оскільки вантажними операціями є як розвантаження судна так і завантаження, тобто судно в баласті заходить в порт для виконання вантажних операцій з завантаження, а судно з вантажем для виконання вантажних робіт з розвантаження.

Натомість твердження скаржника про нездійснення його суднами "комерційних рейсів" є безпідставним та таким, що не відповідає положенням частин 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України, за якими під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Отже відповідачем не доведено, що належні йому судна здійснювали технологічні переміщення водними шляхами зернових вантажів без мети досягнення економічних результатів та одержання прибутку.

Посилання скаржника на те, що фактично судна Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН, м. Миколаїв користувались не всім каналом, а лише пересікали його в деяких місцях, не приймається судовою колегією до уваги, оскільки нормами діючого законодавства не передбачено того, що канальний збір справляється тільки за проходження повністю всього каналу.

Нарахування канального збору не ставиться в залежність від того, чи йшло судно каналом весь час, чи частково, чи пересікало його один або кілька разів. Канальний збір нараховується з 1 куб м. об'єму судна за визначеними ставками.

Відповідно до паспорта Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу Бузько-Дніпровсько-лиманський канал слугує для підходу до Очаківського портопункту, Очаківського морського рибного порту, Дніпро-Бузького порту, порту Ніка-Тера, спеціалізованому порту Октябрьськ, Миколаївському річковому і морським торговельним портам, терміналу НІБУЛОН, Херсонському морському та річковому портам. Траса каналу проходить по Дніпро-Бузькому лиману та річці Південний Буг. Характерною рисою є його мілководність.

Згідно пунктів 3.1.18, 3.1.19 Правил плавання і лоцманського проведення суден у північно-західній частині Чорного моря, Бузько-Дніпровсько-лиманському та Херсонському морських каналах, на колінах Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу є ділянки, на яких зони забровкового плавання взагалі відсутні, окрім того, зони забровкового плавання на різних колінах каналу знаходяться то справа, то зліва.

На ділянках каналу, де зони забровкового плавання відсутні, судна зобов'язані рухатись каналом.

Отже, зважаючи на викладене, можливо дійти висновку, що судна відповідача при здійсненні ними перевезень до/від портів Херсонського регіону, не зважаючи на осадку цих суден, за будь-яких умов рухались каналом.

Портові збори є обов'язковими цільовими платежами, встановленими законодавством і обов'язок з їх оплати відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, статей 1, 3, 84 Кодексу торговельного мореплавства України виникає безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює діяльність з торгового мореплавства на підставі фактів проходження судном каналами та не передбачає укладення окремого договору з господарюючими субєктами.

Отже, як встановлено судом, судна відповідача при здійсненні ними перевезень до/від причалу ТОВ Сільськогосподарського підприємства НІБУЛОН до Херсонських портів (терміналів) за будь-яких яких умов рухались каналом, тому позовні вимоги в частині стягнення 378 889,94 грн. заборгованості з канального збору є такими, що доведені відповідними доказами та підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що рахунки зі сплати канального збору відповідачем не оплачені, позивачем нараховано 3 % річних за порушення виконання зобовязання у сумі 2 610,93 грн.

За своєю правовою природою 3% річних є платою боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобовязання перед кредитором.

Перевіривши розрахунок позивача з нарахування 3 % річних, судова колегія дійшла висновку, що розрахунок є правильним, тому суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 2 610,93 грн.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 31 липня 2014 року у справі № 915/47/14, від 09.10.2014 року у справі №923/496/14, від 24.11.2014 року у справі №915/701/14, від 07.10.2015 року у справі №915/851/15, тощо.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року по справі № 915/1543/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 28.01.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя Н.В. Ліпчанська