ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 922/4706/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Гребенюк Н. В., суддя Слободін М.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 30.12.15 р.;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 14.09.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга" (вх. №5801 Х/3-10) на ухвалу господарського суду Харківської області від 07 грудня 2015 року по справі № 922/4706/15

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга", м. Дніпропетровськ

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Віокон-3", м. Харків

про витребування майна, скасування реєстрації та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Віокон-3" , в якому просило суд:

- витребувати у ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Віокон-3» нежитлову будівлю літ. З-3, загальною площею 2386,6 кв. м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 120;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 5459102 внесений державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області на підставі Свідоцтва про право власності, серія та номер 20904964, виданого 24.04.2014 року, видавник Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12645815 від 24.04.2014 року, власник ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Віокон-3»;

- визнати право власності на нежитлову будівлю літ. З-3, загальною площею 2386,6 кв. м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 120 за ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ольга».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2015 року по справі № 922/4706/15 було прийнято зазначену позовну заяву до розгляду та порушено за нею провадження по справі № 922/4706/15.

02.12.2015 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області із заявою, в якій просив суд прийняти відмову від позову та припинити провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року по справі №922/4706/15 прийнято відмову від позову ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга" та припинено провадження по справі № 922/4706/15.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з урахуванням пояснень до апеляційної скарги, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року по справі №922/4706/15, поновити провадження у справі, справу направити до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, неправильно та неповно дослідив докази, невірно застосував норми процесуального права, що згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для її скасування.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.12.2015 року по справі №922/4706/15 апеляційна скарга ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга" прийнята до провадження.

Для забезпечення повного, всебічного та об'єктивного дослідження матеріалів справи в судовому засіданні 11.01.2016 року було оголошено перерву до 21.01.2016 року.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Віокон-3" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що позивачем у апеляційній скарзі не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Просить ухвалу господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року по справі №922/4706/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, ліквідатор ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга", в межах своїх повноважень (на час постановлення судом ухвали, яка оскаржується), передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та у відповідності до ст. 22 ГПК України подав до суду заяву про відмову від позову у справі № 922/4706/15.

Заява про відмову від позову подана позивачем до прийняття рішення по справі по справі

На момент розгляду справи діючим ліквідатором є ОСОБА_4 (ухвала Дніпропетровського господарського суду від 26.08.2014 року по справі №29/5005/6381/2011).

Пленум Верховного суду України у постанові № 15 від 18.12.2009 р. "Про судову практику в справах про банкрутство" зазначив, що єдиною підставою для виконання арбітражним керуючим своїх обов'язків є ухвала суду про його призначення в процедурах розпорядження майном боржника, санації боржника та ліквідації банкрута.

Отже, дії з подання заяви про відмову від позову, вчинялись ОСОБА_4 в контексті наданих їй повноважень, як ліквідатора підприємства, об'явленого банкрутом.

В матеріалах справи відсутні, та апелянтом не надано до суду документи, які б свідчили, що на момент винесення оскаржуваної ухвали, у ОСОБА_4В були відсутні повноваження щодо реалізації прав, передбачених статтею 22 ГПК України, в тому числі на відмову від позову.

Напроти, відповідно до Постанови ВГСУ у справі № 29/5005/6381/2011 від 10.11.2015 року, зазначено, що внаслідок скасування ухвали місцевого господарського суду від 11.06.2015 року та постанови апеляційного господарського суду від 21.07.2015 року по даній справі, ліквідатором підприємства є саме ОСОБА_4, яка не може бути обмежена в реалізації своїх повноважень ліквідатора підприємства.

Більше того, повно важність ліквідатора ОСОБА_4 на час подання та розгляду заяви про відмови від позову були в ході вирішення спору в суді апеляційної інстанції визнані представником ТОВ «Ольга».

Таким чином, посилання апелянта ні відсутність у ліквідатора ОСОБА_4 повноважень на відмові від позову суперечать встановленим по справі обставинам і не ґрунтуються на приписах господарського законодавства.

Оцінюючи під ставність прийняття місцевим господарським судом відмови від позову, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що відмова від позову викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до матеріалів справи.

Пунктом 4 частини 1 статті 80 ГПК України, передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Зважаючи на пункт 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК) господарському суду слід керуватись частиною 6 статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Отже, загальний принцип диспозитивності судочинства, відповідно до якого сторони можуть вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору, не є беззастережним, оскільки процесуальним законом передбачена активна роль суду, який зобовязаний перешкодити діям сторін, які порушують закон і права інших осіб. Відповідно, перевірка відповідності дій сторін закону та відсутності порушення прав інших осіб є не правом, а обовязком суду, тобто суд зобовязаний відмовити в задоволенні відповідних заяв і клопотань сторін.

Якщо суд встановить, що реалізація права позивача на відмову від позову призводить до порушення закону та прав інших осіб, він зобовязаний відмовити в реалізації цих прав і розглянути справу по суті.

З огляду на наведені законодавчі приписи господарський суд може не прийняти відмову позивача від позову виключно в разі, якщо така відмова суперечить законодавству та/або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Судом першої інстанції встановлено, що відмова ліквідатора ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга" ОСОБА_4 від апеляційної скарги не суперечила чинному законодавству та не порушувала прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Так, твердження скаржника, що заява про відмову від позову порушує законні інтереси кредиторів ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга", колегія суддів розцінює як припущення, оскільки на їх підтвердження не надано будь-яких належних та допустимих доказів, у розумінні статей 32-34 ГПК України.

Зокрема, скаржник зазначив, що відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» беззаперечним обовязком ліквідатора є повернення майна до ліквідаційної маси.

Колегія суддів зазначає, що наявність зазначеного припису не скасовує обовязку будь-якого субєкта цивільного обороту, в тому числі ліквідатора у процедурі банкрутства, діяти відповідно до закону, розумно і обачно, утримуватися від порушень прав інших учасників обороту.

Місцевим господарським судом достовірно встановлено, що на день розгляду заяви про відмову від позову були скасовані судові рішення у справах №29/5005/6381/2011 щодо визнання недійсними угод відчуження майна, що є предметом спору в даній справі.

Таким чином, виходячи із презумпції правомірності правочину, закріпленої у ст. 204 ЦК України, місцевий господарський суд не мав жодних доказів наявності порушення при відчуженні спірного майна.

Крім того, оцінюючи твердження апелянта, що прийняття відмови від позову порушує права третіх осіб кредиторів у процедурі банкрутства ТОВ «Ольга», колегія суддів зазначає таке.

Межі доказування у конкретному судовому спорі визначаються предметом заявленого позову.

Вищий господарський суд України в пункті 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за №18, навів наступне загальноприйняте тлумачення предмету: «Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення».

Предметом даного судового спору є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційна вимога).

Таким чином, оцінка заяви про відмову від позову на предмет її прийнятності і можливості порушень прав третіх осіб, з урахуванням предмету заявленого позову, можлива виключно щодо осіб, які мають або можуть мати речові права на спірні обєкти нерухомого майна.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відмова від позову не порушує прав субєктів, які мають або можуть мати речові права на спірне майно.

Що ж стосується невизначеного кола осіб, які виступають кредиторами у процедурі банкрутства ТОВ «Ольга», то по-перше, вони не мають жодних речових прав на спірне майно, по-друге, їх законний інтерес щодо поповнення ліквідаційної маси не повинний перешкоджати цивільному обороту на підставі угод, які не визнані судом недійсними, отже, відповідно до приписів ст. 204 ЦК України є дійсними і повинні створювати правові наслідки.

Інше тлумачення закону, на якому наполягає апелянт, суперечить правопорядку в Україні, оскільки передбачає надання безпідставних переваг кредиторам підприємства всупереч інтересам добросовісних учасників цивільного обороту набувачів спірного майна.

В цій частині колегія суддів також вважає за необхідне надати оцінку аргументам позивача про те, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 по справі №29/5005/6381/2011 дії ліквідатора ОСОБА_4 визнані такими, що суперечать інтересам підприємства.

Так, колегія суддів зазначає, що така заява апелянта фактично є спробою ревізії судового рішення на підставі доказів, яких не існувало і не могло існувати на час прийняття судового акту. Оскільки ухвала господарського була прийнята 09.12.2015, а отже вона не існувала на день прийняття місцевим господарським судом відмови від позову і не могла бути врахована судом.

Крім того, в силу положень ч.1 ст. 101 ГПК України, нові докази не приймаються і не розглядаються судом апеляційної інстанції, якщо заявник не обґрунтує неможливість їх подання місцевому господарському суду.

Оскільки заявник послався на докази, яких не існувало і не могло існувати на час прийняття місцевим господарським відмови від позову, ці докази не можуть прийматися до уваги судом апеляційної інстанції.

Будь-яке інше тлумачення закону в цій частині означатиме можливість ревізії винесеного судового рішення на підставі нових або новостворених доказів, що прямо суперечить базовим принципам змагальності і законності судового рішення.

Окрім того, судження суду щодо суперечності дії ліквідатора ОСОБА_4 міститься в мотивувальній частині ухвали, винесеної у справі про банкрутство від 09.12.2015 по справі №29/5005/6381/2011, отже, не можуть вважатися встановленими при вирішенні даного спору, в тому числі для вирішення питання про прийняття відмови від позову.

Зокрема, Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів належними та достатніми доказами той факт, що ліквідатор ОСОБА_4 подаючи заяву про відмову від позову, мала намір заподіяти шкоду підприємству-позивача.

В розрізі визначеного, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про наявність встановлених чинним законодавством підстав для задоволення заяви про відмову від позову, поданої в межах, визначених статті 22 ГПК України, повноважним на день подачі ліквідатором підприємства-позивача (стаття 28 ГПК України) та припинення провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України.

Крім того, не ґрунтуються на жодних нормах закону твердження апелянта про те, що у зв'язку з відмовою ліквідатора ОСОБА_4 від позову, позивач немає права на звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки право на звернення до суду за захистом порушених прав гарантоване Конституцією України.

Так, Конституцією України передбачається низка гарантій, однією із яких є право судового захисту, що передбачена статтею 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відмова від позову зумовлює неможливість звернення до суду із тим самим спором, між тим ж сторонами по справі та за такими саме обставинами. Однак, колегія суддів зазначає, що суд не може відмовити у правосудді особі (громадянину України, іноземцю, особі без громадянства, юридичній особі), яка вважає що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Тобто право суб'єкта господарювання на звернення до господарського суду не може бути ні обмежене, ні скасоване.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Харківської області від 21.08.2015 року по справі № 922/4706/15 прийнята при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм процесуального права і відсутні підстави для її скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ольга" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 21.08.2015 року по справі № 922/4706/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Слободін М.М.