ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

27 січня 2016 р. Справа № 902/79/16

Суддя господарського суду Банасько О.О., розглянувши матеріали

за позовом: Релігійної громади парафії святих Первоверховних апостолів Петра і ОСОБА_1 православної церкви Київського патріархату, м.Хмільник, Вінницька область

до: Хмільницької міської ради, м. Хмільник, Вінницька область

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ :

Релігійна громада парафії святих Первоверховних апостолів Петра і ОСОБА_1 православної церкви Київського патріархату звернулася з позовом до Хмільницької міської ради про визнання права власності на будівлю храму площею 305,0 кв.м. позначеної літ. А та будівлю храму площею 39,8 кв.м. позначеної літ. Б, які знаходяться в м.Хмільнику по вул.Дзержинського, 47А.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що остання підлягає поверненню виходячи з наступного.

Основні вимоги, що пред'являються до форми та змісту позовної заяви, а також вимоги щодо надання разом з нею певних доказів визначені ст. ст. 54, 56, 57 ГПК України.

Приписами ч.1 ст.56 ГПК України (з урахуванням внесених змін відповідно до Закону України від 19.05.2011 року № 3382-VI) встановлено, що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

До позовної заяви повинні долучатися, крім іншого, документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів (п.2 ч.1 ст.57 ГПК України).

Невиконання вказаних приписів тягне в якості негативного наслідку повернення позовної заяви без розгляду.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст.42, 43 ГПК кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів в порушення наведених вище законодавчих вимог до позовної заяви не долучено документів, що підтверджують надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Так, позивачем в якості доказу надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів долучено до позовної заяви від 19.01.2016 р. фіскальний чек від 26.01.2016 р., однак він не може вважатися належним доказом відправлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу із врахуванням діючої редакції ч.1 ст.56 ГПК України, відповідно до якої таким доказом може слугувати лише лист з описом вкладення.

Слід вказати, що з фіскального чеку неможливо встановити, які саме документи були надіслані відповідачу даним листом.

Зазначена обставина є суттєвою, оскільки нормами ст.59 ГПК України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Крім того, позивачем при зверненні з позовом до суду заявлено вимогу майнового характеру - позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, але при цьому ним не визначено ні ціни позову, ні вартості оспорюваного майна.

Згідно з п.2.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

В абзаці першому п.2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, яку зазначає позивач і з якої обчислюється судовий збір. Якщо позивачем зазначено в заяві ціну позову, але в ній не наведено обґрунтованого розрахунку такої ціни, або його не додано до позовної заяви, або позивачем не зазначена вартість спірного майна та/або не подано доказів в обґрунтування цієї вартості, то позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК.

На підставі викладеного вище позовна заява від 19.01.2016 р. та додані до неї документи підлягають поверненню без розгляду.

При цьому слід зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення обставин, що зумовили її повернення (надання належних доказів надіслання копії позовної заяви та доданих до неї документів - лист з описом вкладення із зазначенням копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів та вказати ціну позову, яка повинна відповідати вартості оспорюваного майна із врахуванням п.3 ч.2 ст.54, ч.1 ст.55 ГПК України).

При прийнятті даної ухвали судом враховано положення норм чинного законодавства щодо повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі повернення заяви або скарги сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, для повернення сплаченого судового збору позивачу необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Принагідно суд зауважує, що при повторному поданні позовної заяви не забороняється використання раніше поданого платіжного документа.

Керуючись п.п.3, 6 ч.1 ст.63, ст.ст.86, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву без номера від 19.01.2016 р. на 3-х аркушах разом з матеріалами на 23-х аркушах.

2. Копію позовної заяви без номера від 19.01.2016 р., копію фіскального чеку від 26.01.2016 р. та копію квитанції № 15038323 від 26.01.2016 р. долучити до примірника ухвали, яка залишається в справі.

3. Ухвалу надіслати позивачу, копію ухвали надіслати відповідачу рекомендованим листом.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 3 прим.:

1 - в наряд.

2 - позивачу - АДРЕСА_1, 22000.

3 - відповідачу - вул.Столярчука, буд.2, м.Хмільник, Вінницька область, 22000.