номер провадження справи 17/169/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 Справа № 908/5823/15

за позовною заявою: публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6

до відповідача: публічного акціонерного товариства Запоріжвогнетрив, 69106, м. Запоріжжя, Північне шосе/вул. Теплична, буд. 22-Б/1

про стягнення 594 746,74 грн.

суддя Корсун В.Л.

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність від 23.12.15 № 18-207

СУТЬ СПОРУ:

24.11.15 до господарського суду Запорізької області звернулось публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі ПАТ НАК Нафтогаз України) з позовною заявою про стягнення з публічного акціонерного товариства Запоріжвогнетрив (надалі ПАТ Запоріжвогнетрив) за договором купівлі-продажу природного газу від 19.12.14 № 87/15-ПР - 72 446,78 грн. пені, 518 671 грн. індексу інфляції та 3 628,96 грн. 3% річних.

24.11.15 автоматизованою системою документообігу суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено вказану позовну заяву до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 24.11.15 судом порушено провадження у справі № 908/5823/15, якій присвоєно № провадження 17/169/15. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 10.12.15.

В судовому засіданні 10.12.15 судом оголошено перерву до 13.01.16.

Ухвалою від 13.01.16 судом у звязку з неявкою в судове засідання уповноваженого представника позивача відкладено розгляд справи на 25.01.16.

В засіданні 25.01.16 судом відмовлено у задоволенні клопотання за підписом представника позивача ОСОБА_2 у вигляді факсограми за вих. від 24.01.16 б/н, яка надійшла до суду 25.01.16, про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку із не можливістю забезпечити явку в судове засідання у цій справі призначене на 25.01.16 представника позивача.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання суд виходив з того, що останній день строку, визначений ст. 69 ГПК України, випав на 24.01.16. А з урахуванням положень ст. 51 ГПК України (закінчення процесуальних строків … припадає на не робочий день), днем закінчення строку вважається перший за ним робочий день, яким є 25.01.16. При цьому, заяв чи клопотань від представників сторін про продовження строку розгляду спору до справи не надходило.

За заявою представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 25.01.16, на підставі ст. ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Судом повідомлено представника відповідача про дату складення повного рішення.

Позивач підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, пояснював наступне. 19.12.14 між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу № 87/15-ПР, на виконання умов якого позивач в період з січня 2015 року по лютий 2015 р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 32 648 850,32 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Однак, зобовязання щодо оплати поставленого газу відповідач виконав з порушенням встановленого договором строку оплати. Отже, у звязку з порушення відповідачем строків виконання основного зобовязання, позивачем нарахувано відповідачу 72 446,78 грн. пені, 518 671 грн. індексу інфляції та 3 628,96 грн. - 3 % річних. На підставі викладеного, позивач керуючись ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України та ст.ст. 22, 193, 231 ГК України просить суд позов задовольнити.

Відповідач у відзиві від 10.12.15 на позовну заяву зазначає, що здійснив повну оплату поставленого позивачем природного газу з порушенням строку, передбаченого умовами договору. При цьому, відповідач заперечив проти нарахування позивачем суми пені в розмірі 72 446,78 грн., 518 671 грн. індексу інфляції та 3 628,96 грн. - 3 % річних. Так, відповідач пояснював, що позивачем заявлено до стягнення пеню та 3% річних за періоди прострочення, де першим днем прострочення визначено 15-те число місяця, наступного за місяцем поставки, нарахування здійснено за зобовязаннями січня 2015 р. з 15.02.15 по 20.02.15, у т.ч. враховуючи дати фактично здійснених відповідачем оплат; за зобовязаннями лютого 2015 р. з 15.03.15 по 24.03.15, у т.ч. враховуючи дати фактично здійснених відповідачем оплат. Також, відповідач вважає, що при визначенні початкової дати нарахування інфляційних витрат слід вважати 1-ше число місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. Тобто, врахування індексу інфляції можливе лише на суму простроченої заборгованості не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання. Оскільки позивачем розрахунок обчислювався за період менший календарного місяця, то індексація, на думку відповідача, в даному випадку не повинна застосовуватись. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити позивачу в частині стягнення 3% річних в розмірі 1 021,80 грн., індексу інфляції в сумі 518 671 грн. та зменшити розмір пені до 5000 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.14 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Продавець) та публічним акціонерним товариством Запоріжвогнетрив (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 87/15-ПР з додатковими угодами, за умовами якого (п. 1.1. договору) Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ (…), а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки природного газу з 01.01.15 до 31.12.15, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості (п. 11.1. договору).

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Згідно із ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи № 908/5823/15, на виконання умов спірного договору купівлі-продажу ПАТ НАК Нафтогаз України в період з січня 2015 по лютий 2015 передало, а відповідач прийняв імпортований природний газ на загальну суму 32 648 850,32 грн.

Факт здійснення поставки газу відповідачу на вказану суму підтверджується належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.01.15 на суму 14 980 973,26 грн. та від 28.02.15 на суму 17 667 877,06 грн., які міститься в матеріалах цієї справи.

Згідно із п. 6.1. договору, оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами шляхом в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали цієї справи свідчать, що відповідач взяті на себе договірні зобовязання виконав з порушенням умов договору щодо проведення розрахунків.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобовязався сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З огляду на викладене, за порушення відповідачем строку оплати поставленого газу позивачем заявлено до стягнення 72 446,78 грн. пені за період з 15.02.15 по 24.03.15.

Факт прострочення відповідачем зобовязання з оплати поставленого газу матеріалами справи № 908/5823/15 доведено й визнано відповідачем.

Як свідчать наявні в матеріалах цієї справи банківські виписки, відповідачем було здійснено оплату за природний газ у наступні дати: 30.01.15 в сумі 14 942 621,03 грн., 20.02.15 в сумі 38 352,23 грн., 20.02.15 в сумі 1 058 647,77 грн., 27.02.15 в сумі 6 850 816 грн. та в сумі 4 974 725 грн., 20.03.15 в сумі 978 560,51 грн., 23.03.15 в сумі 424,88 грн., 24.03.15 в сумі 3 804 702,90 грн.

Положеннями п. 1.4. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.13 № 14 визначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості суми пені, останній здійснює нарахування пені за період прострочення, в т.ч. включаючи дати здійснених відповідачем оплат.

Отже, за розрахунком суду, який здійснено з урахуванням положень п. 1.4. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.13 № 14, сума пені становить 52 032,90 грн., з яких: 204,90 грн. пені, що нарахована за період з 15.02.15 по 19.02.15 на суму основного боргу в розмірі 38 352,23 грн.; 39 317,99 грн. пені за період з 15.03.15 по 19.03.15, що нараховано на суму основного боргу в розмірі 4 783 688,29 грн.; 12 510,01 грн. пені, що нараховано за період прострочення з 21.03.15 по 22.03.15 на суму основного боргу в розмірі 3 805 127,78 грн.

Відповідачем в ході розгляду цієї справи заявлено клопотання від 10.12.15 про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача до 5000 грн.

Позивач проти заявленого відповідачем клопотання заперечив.

Обґрунтовуючи своє клопотання відповідач вказує, що прострочення виникло внаслідок невідшкодування, станом на 01.01.15, державою ПДВ в сумі 4 310 665 грн., що підтверджується довідкою СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів від 18.12.14 № 405/28-04-47-20/00191885. Також, посилається, що заборгованість Державного бюджету перед ПАТ Запоріжвогнетрив за 2014 рік з компенсації виплат середнього заробітку в сумі 402 237,30 грн. Відповідно до звітів про фінансові результати за 2014 рік та за 9 місяців 2015 року підприємство відповідача фактично є збитковим. Дебіторська заборгованість відповідача (за товари, роботи, послуги) на 31.12.14 складає 119 560 тис. грн., на 30.09.15 104 250 тис. грн.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (ч.1). Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2).

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 визначено, що вирішуючи, в т.ч. й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в т.ч. вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на вищевикладене, враховуючи: ступінь виконання зобовязання боржником, незначність (не тривалість) прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50% до суми в розмірі 26 016,45 грн.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 3 628,96 грн. за період 15.02.15 по 24.03.15.

З урахуванням наведених вище положень п. 1.4. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.13 № 14, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 2 607,16 грн. 3% річних, з яких: 15,76 грн. 3% річних за період з 15.02.15 по 19.02.15, що нараховано на суму основного боргу в розмірі 38 352,23 грн., 1 965,90 грн. 3% річних за період з 15.03.15 по 19.03.15, що нараховано на суму основного боргу в розмірі 4 783 688,29 грн.; 625,50 грн. 3% річних, нараховано за період прострочення з 21.03.15 по 22.03.15 на суму основного боргу в розмірі 3 805 127,78 грн.

В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних відхиляються через необґрунтованість.

Також, позивачем заявлено до стягнення 518 671 грн. індексу інфляції, з яких: 2 032,67 грн. за лютий 2015 р., що нараховано на суму боргу в розмірі 38 352,23 грн. за поставлений газ у січні 2015 року; 516 638,34 грн. за березень 2015 року, що нараховано на суму боргу в розмірі 4 783 688,29 грн. за поставлений газ у лютому 2015 року.

За змістом п. 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.13 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як встановлено вище матеріалами справи, заборгованість відповідача з оплати поставленого газу станом на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений була погашена ПАТ Запоріжвогнетрив повністю. Отже, суд визнає безпідставним нарахування позивачем індексу інфляції за місяць, в якому мав бути здійснений платіж. Таке нарахування не відповідає приписам п. 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.13 № 14. З огляду на зазначене, судом відмовляється у задоволенні вимог позивача про стягнення 518 671 грн. індексу інфляції через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір у розмірі 819,60 грн. покладається на відповідача.

З наслідками розгляду справи суд змушений звернути увагу посадових осіб ПАТ НАК Нафтогаз України на ту обставину, що не зважаючи на факт попередження про відповідальність за не виконання вимог ухвали суду у цій справі, всупереч вимогам викладеним в ухвалах суду у цій справі, зокрема в ухвалах від 24.11.15, від 13.01.16 в частині надання позивачем суду доказів зарахування 8 921,20 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України, позивачем та його представником у справі в суді (ОСОБА_3М.) фактично проігноровано вимоги ухвали суду оскільки не надано як доказів зарахування вказаних коштів до держаного бюджету, так і не надано пояснень про причини, які перешкоджали ПАТ НАК Нафтогаз України чи його представнику ОСОБА_3 отримати такі докази та надати їх суду.

Зазначене вище є підставою для притягнення ПАТ НАК Нафтогаз України до відповідальності в порядку визначеному ст. 83 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 42, 43, 45, 22, 33, 34, 44, 49, 51, 69, 82, 821, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Запоріжвогнетрив (69106, м. Запоріжжя, Північне шосе/вул. Теплична, буд. 22-Б/1, ) на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 26 016 (двадцять шість тисяч шістнадцять) грн. 45 коп. пені, 2 607 (дві тисячі шістсот сім) грн. 16 коп. 3% річних та 819 (вісімсот девятнадцять) грн. 60 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 29.01.16.

Суддя В.Л. Корсун