РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа №910/30258/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

Про стягнення 7 159,07 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Пєшков О.О. представник за довіреністю № 0115-176 від 11.12.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - відповідач) про стягнення 22 598,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем в порядку статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.15. порушено провадження у справі № 910/30258/15 та призначено її до розгляду на 12.01.16.

15.12.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

29.12.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано заяву про зменшення на підставі ст. 22 ГПК України розміру позовних вимог, відповідно до якої Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить суд стягнути з відповідача на свою користь 7 159,07 грн. страхового відшкодування в зв'язку з тим, що відповідачем було частково оплачено позивачу грошові кошти в розмірі 14 920,24 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вказану заяву про зменшення розміру позовних вимог прийнято господарським судом, отже має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Вказане також викладено в п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

12.01.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 12.01.16. відповідачем було подано та підтримано клопотання про витребування від позивача в порядку ст. 38 ГПК України: первинну довідку ДАІ, розширену довідку ДАІ (форма № 2), акт огляду транспортного засобу Scania, д.р.н. НОМЕР_1, кольорові фото вказаного транспортного засобу, акт виконаних робіт, рахунок СТО, та інші документи, які містять перелік пошкоджених транспортних засобів.

Позивач в судовому засіданні 12.01.16. проти задоволення вказаного клопотання заперечував.

Розглянувши в судовому засіданні 12.01.16. клопотання про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Клопотання обґрунтовано тим, що транспортний засіб Scania, д.р.н. НОМЕР_1 підлягав відновлювальному ремонту.

Судом встановлено, що матеріали справи містять Довідку підрозділу Державтоінспекції МВС та довідку № 8955212 про ДТП ВДАІ Канівського МВ, акт № 1346 огляду технічного стану транспортного засобу від 06.02.11. з чорно-білими копіями фотографій транспортного засобу Scania, д.р.н. НОМЕР_1, рахунок на передоплату ремонту № 79665 від 08.02.12. ТОВ «Проскан» (офіційного дилера Scania CV AB) виставлений ПАТ «Миронівський хлібопродукт» за ремонт автомобіля марки Scania, д.р.н. НОМЕР_1, отже відсутня потреба у витребуванні вказаних доказів від позивача.

Акт виконаних робіт по ремонту автомобіля марки Scania, д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 29.01.12., витребувано в порядку ст. 65 ГПК України ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.15. про порушення провадження в даній справі, а тому відсутні підстави для його витребування від позивача в порядку ст. 38 ГПК України.

Стосовно витребування кольорових фотографій ремонт автомобіля марки Scania, д.р.н. НОМЕР_1, суд відзначає, що доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

За приписами ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. Це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об'єктом судового пізнання.

Виходячи зі змісту ст. 32 ГПК України, належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Отже додатково суд відзначає, що доказів звернення відповідача до позивача щодо надання таких кольорових фотографій суду не доведено.

Крім того, суд не вбачає підстав для їх витребування, оскільки з клопотання відповідача не вбачається, що саме вказані фотографії доводять чи які факти і обставини дають змогу встановити.

Всі докази, які відповідач просить витребувати від позивача по ДТП, що мала місце 24.08.11. не стосується предмету спору в даній справі, оскільки ДТП з автомобілем марки Scania, д.р.н. НОМЕР_1 та автомобілем марки Mercedes, д.р.н. НОМЕР_2 на закритій території ПРАТ Миронівської птахофабрики с. Степанці Канівського району, мало місце 29.01.12., а не 24.08.11.

З огляду на викладене клопотання відповідача про витребування доказів задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 12.01.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 28.01.16., про що сторони були повідомлені під розписку.

Позивач в судове засідання 28.01.16. не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні 28.01.16. проти позову заперечував.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/30258/15.

В судовому засіданні 28.01.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.11. між позивачем (Страховиком) та ТОВ «Сканія Кредіт Україна» (Страхувальником) було укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО) № 06/02-200033750 (далі - Договір), відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист в тому числі і автомобіль марки Scania, д.р.н. НОМЕР_1, лізингоотримувачем якого вказано ПАТ «Миронівський хлібопродукт».

29.01.12. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась на закритій території ПРАТ Миронівської птахофабрики с. Степанці Канівського району, автомобіль марки Scania, д.р.н. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою підрозділу Державтоінспекції МВС та довідкою про ДТП № 8955212.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Mercedes, д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області в адміністративній справі № 1121/1139/12, провадження № 3/1121/338/12.

02.02.12. позивачу ПАТ «Миронівським хлібопродуктом» було подано заяву про подію яка сталась із застрахованим транспортних засобом Scania, д.р.н. НОМЕР_1 за Договором.

Відповідно до рахунку на передоплату ремонту № 79665 від 08.02.12. ТОВ «Проскан» (офіційного дилера Scania CV AB) виставлений ПАТ «Миронівський хлібопродукт» за ремонт автомобіля марки Scania, д.р.н. НОМЕР_1, вартість ремонту вказаного транспортного засобу внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 29.01.12. визначено в розмірі 26 538,81 грн. (22 095,00 грн. + 4 443,81 грн.).

Матеріали справи містять платіжне доручення № 1075 від 06.03.12., яким Канівська філія ВАТ «Миронівський хлібопродукт» сплатила 26 538,81 грн. на рахунок ТОВ «Проскан» з призначенням платежу «за ремонт авто, який буде відшкодовано, згідно рахунку № 79665 від 08.02.12., авто НОМЕР_1».

На підставі страхового акту № 132743787-1 від 13.03.12. позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 22 589,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22864 від 29.03.12.

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/5745670 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Mercedes, д.р.н. НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, застрахований у відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3, який керував автомобілем марки Mercedes, д.р.н. НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

У відповідності до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як передбачено п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами - до відповідача.

Позивач звернувся до відповідача із заявою (претензією) № 12-964 від 29.05.13. з вимогою сплатити страхове відшкодування на суму 22 589,31 грн.

27.12.13. відповідач сплатив позивачу 14 920,24 грн.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АА/5745670 становить 510,00 грн.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно з листом Верховного Суду України від 19.07.11. "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, ні нормами законодавства про страхування, ні договором страхування, укладеним між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності, а тому, правомірним є визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі акту огляду транспортного засобу, рахунку № 79665 від 08.02.12.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 21.01.14. у справі № 910/11450/13, від 23.08.11. у справі № 42/92, від 15.01.13. у справі № 5011-72/9778-2012, від 30.01.13. у справі №5011-35/11156-2012, від 13.05.13. у справі № 5011-50/17051-2012, від 30.07.13. у справі № 910/3655/13.

Жодних заперечень чи скарг від Страхувальника не надходило, отже сума, визначена позивачем, була прийнята та погоджена Страхувальником.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що ним було складено власний розрахунок фізичного зносу автомобіля Scania, д.р.н. НОМЕР_1, а тому до виплати відповідачем позивачу належить 14 920,24 грн., які відповідачем вже були сплачені.

Такі доводи відповідача спростовуються викладеним далі.

Відповідно до приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Як відзначалось судом, з наведених приписів законодавства вбачається, що позивач, як страховик, отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування і таке право переходить до нього саме в обсягах фактично понесених витрат, а сума його фактичних витрат на страхове відшкодування за страховим актом № 132743787-1 від 13.03.12. склала 22 589,31 грн.

Отже, саме в межах вказаної суми до позивача в порядку статті 512 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги.

Відтак, враховуючи, що за вимогою про сплату страхового відшкодування відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності винуватця ДТП сплатив позивачу 14 920,24 грн., отже що в даному випадку є підстави для стягнення з відповідача решти суми, відшкодованої позивачем Договором, в розмірі 7 159,07 грн. (з врахування франшизи в розмірі 510,00 грн.).

Нормою статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Проте здійснення позивачем виплати страхового відшкодування на користь страхувальника в сумі без врахування фізичного зносу не суперечить приписам статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаний Закон не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить. Адже з приписів вказаних норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, не стосуються позивача (Страховика за договором добровільного страхування майна), дії якого не регулюються цим Законом, а тому в даному випадку відсутні правові підстави перекладати на позивача обов'язки відповідача, який є страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 14.09.15. у справі № 910/7462/15-г.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню (22 589,31 грн. - 510,00 грн. - 14 920,24 грн.) 7 159,07 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, б. 32, літ. А; ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, б. 44; ідентифікаційний код 24175269) 7 159 (сім тисяч сто п'ятдесят дев'ять) грн. 07 коп. - страхового відшкодування, 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.02.16.

Суддя Т.М. Ващенко