ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р.Справа № 922/5992/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Бєсєдіній М.М.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна", м. Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 25.05.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі - 6 784, 25 грн. з яких: 3 709,24 грн. - сума основного боргу, 307,92 грн. - 3 проценти річних, 2 767, 09 грн. - інфляційні втрати та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором субпідряду № 01-с-пром від 03.10.2011 року до договору підряду № 01-01-11 від 29.04.2011 року у частині повного та своєчасного розрахунку відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт генпідрядних послуг № 01с від 06.11.2012 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 8.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду 8.12.2015 року виправлено описку у найменуванні позивача.

Ухвалою господарського суду 15.12.2015 року продовжено строк розгляду справи у межах строків визначених статтею статтею 69 Господарського процесуального кодексу України та відкладено розгляд справи на 12.01.2016 року.

У судовому засіданні 12.01.2016 року оголошено перерву до 25.01.2016 року.

15.12.2015 року відповідач через канцелярію суду надав відзив вх. № 50147 на позовну заяву у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

15.12.2015 року відповідач через канцелярію суду надав заяву вх. № 50146 про застосування строків позовної давності у якій просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності (т. 1, а.с. 73).

Позивач у призначене судове засіданні 25.01.2016 року не зявився, але через канцелярію суду надав клопотання (електронна пошта) вх. № 129 у якому просить суд долучити до матеріалів справи копію протоколу погашення зустрічних позовних однорідних вимог від 1.10.2012 року та просить суд у звязку із неможливістю явки у судове засідання представника позивача розглянути справу за наявними у ній матеріалами без участі представника позивача.

Судом задоволено клопотання позивача про розгляд справи за наявними у ній матеріалами без участі представника позивача.

Відповідач у призначене судове засіданні 25.01.2016 року зявився, через канцелярію суду надав заяву-пояснення вх. № 2169 та документи для доручення до матеріалів справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 Господарського процесуального кодексу України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.01.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 3.10.2011 року між службою автомобільних доріг у Полтавській області (далі - замовник), Дочірнім підприємством «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України» (далі - позивач, генпідрядник, підрядник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Променергобуд Україна» (далі - відповідач, субпідрядник) було укладено договір субпідряду №01с-пром від 3.10.2011 року до договору підряду № 01-01-11 від 29.04.2011 року(т.1, а.с. 12-17)

Пунктом 18.2. сторони погодили, що договір набирає чинності та діє до 31.12.2011 року, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе зобовязань.

Відповідно до пункту 1.1. договору, підрядник доручає, а субпідрядник зобовязується виконати роботи з холодного фрезування напливів та нерівностей асфальтобетонного покриття автомобільної дороги загального користування державного значення Київ-Харків-Довжанський на ділянці км 210+000 - км 257+000 при її експлуатаційному утриманні.

Згідно пункту 3.1. договору загальна вартість робіт за договором визначається договірною ціною і складає 370 923,60 грн.

Відповідно до пунктів 7.1., 7.2. договору, фінансування робіт здійснюється за рахунок бюджетних коштів. У разі затримки бюджетного фінансування (фінансування замовника) розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 5-ти робочих днів з дати отримання підрядником на свій рахунок коштів від замовника.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок субпідрядника.

Підрядник має право перерахувати субпідряднику аванс в розмірі до 30% вартості обсягу робіт за цим Договором. У разі не освоєння авансу протягом двох місяців з дня його отримання, субпідрядник зобов'язаний повернути підряднику в 3-х денний термін невикористану суму авансу, а у випадку неповернення підрядник застосовує штрафні санкції у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення (пункт 8.2. договору).

Згідно пункту 8.8. договору, субпідрядник відраховує генпідряднику 1% від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат останнього, повязаних із виконанням зобов'язань щодо забезпечення технічною, дозвільною та іншою документацією, координації дій субпідрядників при виконанні робіт, приймання виконаних субпідрядником робіт та інші.

Відповідно до пункту 9.1. договору, приймання - передача виконаних робіт оформляється актом приймання робіт (форма КБ-2в).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору між генпідрядником та субпідрядником було укладено акт здачі-приймання виконаних генпідрядник послуг № 01с від 6.11.2012 року, згідно якого генпідрядник надав, а субпідрядник прийняв генпідрядні послуги за договором на суму 3 709,24 грн. (т. 1, а.с.18).

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 16.01.2013 року на адресу відповідача було направлено претензію за вих. №01-09/10-10, у якій позивач вимагав протягом пяти днів з дати отримання претензії, погасити заборгованість у розмірі 3 709, 24 грн. (т. 1,а.с. 20-21)

Відповідач відповіді на вимогу не надав, борг перед позивачем в розмірі 3 709, 24 грн. не погасив, що й стало підставою звернення із позовом до суду про стягнення заборгованості у розмірі 3 709, 24 грн.,307,92 грн. - 3% річних, 2 767, 09 грн. - інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 175 господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із наданого відповідачем відзиву (т. 1, а.с. 74), відповідач заперечує проти підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних генпідрядних послуг від 6.11.2012 року за №01с.

Ухвалами суду від 8.12.2015 року та 15.12.2015 року неодноразово витребувався оригінал акту здачі-приймання виконаних генпідрядних послуг від 6.11.2012 року за №01с.

Позивачем доказів, а саме оригіналу акту здачі-приймання виконаних генпідрядних послуг від 6.11.2012 року за №01с. витребуваного ухвалами суду не надано.

Суд не приймає у якості доказу, наданий позивачем лист № 01-18/219-12 від 30.11.2015 про направлення відповідачу для підписання копії акту здачі-приймання виконаних генпідрядних послуг від 6.11.2012 року за №01с (т. 1, а.с. 111-114), оскільки позивач звернувся до суду 7.11.2015 року (т. 1, а.с. 31).

Тому, доводи відповідача про те, що станом на момент подання даного позову сторонами будь-які акти здачі-приймання виконаних генпідрядних послуг за Договором не підписувалися є такими, що відповідають обставинам справи.

Також у відповідності до умов договору не встановлено порядку та строків надання генпідрядних послуг. Доказів у підтвердження генпідрядних витрат, пов'язаних із виконанням зобов'язань матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві.

Щодо заявленого клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні виходячи з наступного: у відповідності до частини 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Отже, враховуючи те, що суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача, а тим самим встановивши відсутність порушеного права, заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає позовні вимоги позивача, необґрунтованими та такими, що спростовується матеріалами справи, у звязку з цим відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір у разі відмові у позові покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 22, 33-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_2