Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "01" лютого 2016 р. Справа № 906/1699/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність від 14.12.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СГС-Газтрейд" (Житомирська обл., м. Малин)

до дочірнього підприємства "Олевський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" (Житомирська обл., м. Олевськ)

про стягнення 46084,79 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 45690,26 грн, з яких: 26935,03 грн основного боргу, 17473,41 грн інфляційних втрат та 1281,82 грн 3% річних.

18.01.2016 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог від 16.01.2016, відповідно до якої позивач збільшує період нарахування інфляційних та річних до 31.12.2015, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 46084,79 грн, з яких: 26935,03 грн основного боргу, 17815,75 грн інфляційних втрат та 1334,01 грн 3% річних. До заяви додано письмові пояснення щодо різниці сум вказаних у претензії та позовній заяві, уточнений розрахунок 3% річних та інфляційних та докази надіслання і отримання заяви про збільшення розміру позовних вимог від 16.01.2016 відповідачем (а. с. 137 - 147).

Того ж дня позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника. В клопотанні, зокрема, зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, оскільки відповідач з моменту звернення до суду не погасив заборгованість, а отже ціна позову, на думку позивача, є актуальною (а. с. 135).

Щодо заяви позивача від 16.01.2016, то слід зазначити, що у відповідності до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що збільшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача від 16.01.2016 до розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З огляду на викладене, спір вирішується виходячи з нової суми позову у розмірі 46084,79 грн.

25.01.2016 на адресу господарського суду від Малинської ОДПІ надійшли копії податкових декларацій з ПДВ з додатками № 5, подані ТОВ "СГС-Газтрейд" за період з 01.10.2013 по 31.01.2014 (а. с. 151 - 165).

Запитувані документи від Олевського відділення Лугинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області станом на дату судового засідання не надійшли, хоча ухвала суду була отримана адресатом 19.01.2016 (а.с.166).

Представник позивача в судове засідання не прибув.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 17.12.2015 вих. № 396 (а. с. 71, 72), вказавши, що зі сторони відповідача були претензії до позивача щодо відповідної кількості запропонованої продукції нафтоперероблення, оскільки для заправки автомобіля відпускалося скрапленого газу більше ємності балона, що не є можливим. Відповідач вважає, що позовна заява є безпідставною, однак в засіданні суду 12.01.2016 надав для долучення до матеріалів справи підписаний бухгалтером відповідача акт звірки взаємних розрахунків, за яким станом на 06.01.2016 заборгованість відповідача перед позивачем складає 26800,03 грн (а. с. 125 - 130). В засіданні суду 01.02.2016 відповідач просив долучити до матеріалів справи копії актів приймання передачі скрапленого газу та паливних систем автомобілів-автобусів, контрольних талонів і паспортів балонів для ЗНГ, з приводу чого надав клопотання, яке було задоволено судом (а. с. 168 - 186).

Враховуючи закінчення передбачених ч. 1 ст. 69 ГПК України строків розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується представниками сторін, що в період з 17.04.2011 по 31.12.2013 позивачем здійснювалися на адресу відповідача поставки товару газу скрапленого, в т.ч. на підставі укладеного між сторонами Договору № СГ-0010 від 25.05.2012 чинного до 31.12.2012 та на підставі видаткових накладних (а. с. 16 - 28).

30.09.2013 між позивачем та відповідачем було підписано та скріплено печатками сторін акт звірки взаємних розрахунків на суму боргу відповідача 47696,85 грн (а. с. 67).

В подальшому в період з 31.10.2013 по 09.12.2013 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 96267,06 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- № РН-001880 від 31.10.2013 - на суму 80216,20 грн (а. с. 23);

- № РН-001895 від 31.10.2013 - на суму 668,99 грн (а. с. 24);

- № РН-001921 від 07.11.2013 - на суму 13903,50 грн (а. с. 26);

- № РН-001978 від 30.11.2013 - на суму 1017,75 грн (а. с. 27);

- № СГ-1990 від 09.12.2013 - на суму 460,62 грн (а. с. 28).

Сторони не заперечують, що 31.12.2013 позивач знову поставив відповідачу товар на суму 324,50 грн, що підтверджується податковою накладною від 17.01.2014 (а. с. 155 - 157), внаслідок чого загальний розмір боргу відповідача за поставлену продукцію склав 144288,41 грн (47696,85 + 96267,06 + 324,50).

Приписами статті 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки видаткові накладні, за якими відповідач отримав товар, є самостійними підставами виникнення обов'язку відповідача здійснити розрахунки з позивачем та іншого строку оплати товару сторонами у видаткових накладних встановлено не було, у відповідача виник обов'язок здійснити розрахунок з позивачем після отримання товару, що узгоджується з позицією, викладеною у постановах Вищого господарського суду України від 28.02.2012 №5002-8/481-2011 та від 21.04.2011 №9/252-10, а також інформаційному листі від 17.07.2012 №01-06/928/2012.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач періодично сплачував суму заборгованості перед позивачем шляхом перерахування йому грошових коштів (а. с. 30 - 62). Так, сплачені відповідачем за період 02.10.2013 - 18.10.2013 кошти були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості, що виникла за минулий період, у розмірі сальдо 47696,85 грн та частково (у розмірі 7303,15 грн) в рахунок оплати товару, поставленого згідно з видатковою накладною № РН-001880 від 31.10.2013 на суму 80216,20 грн.

Сплачені відповідачем за період 21.10.2013 - 26.12.2014 кошти на суму 61488,38 грн також були зараховані позивачем на погашення боргу, що виник на підставі накладної № РН-001880 від 31.10.2013.

Таким чином, у відповідача залишився неоплаченим товар, поставлений згідно з видатковою накладною № РН-001880 від 31.10.2013 на суму залишку боргу 11424,67 грн (80216,20 - 7303,15 - 61488,38), та видатковими накладними, виписаними за період 31.10.2013 - 31.12.2013, на загальну суму поставки товару 16375,36 грн (668,99 + 13903,50 + 1017,75 + 460,62 + 324,50).

З метою досудового врегулювання спору позивачем 27.08.2015 було направлено на адресу відповідача претензію вих. № 1/27.08 про сплату заборгованості за неоплачений товар (а. с. 64).

У відповідь на претензію, відповідач 31.08.2015 та 25.09.2015 перерахував на рахунок позивача по 500,00 грн (а. с. 73), внаслідок чого станом на день подачі позову до суду заборгованість відповідача за поставлений товар склала 26800,03 грн (11424,67 + 16375,36 - 1000,00).

Вказану суму боргу не заперечує і відповідач в акті звірки від 06.01.2016, підписаному його представником (а. с. 125 - 130).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач лише частково оплатив отриманий товар, заборгувавши позивачу 26800,03 грн, останній правомірно звернувся в цій частині з позовом до суду.

Що стосується оплати послуг по установці трубки поміж балонами на суму 135,00 грн, стягнення вартості яких заявлено в цьому позові та безпідставно включено позивачем до суми основного боргу відповідача за поставку товару, то в цій частині суд відмовляє позивачу у задоволенні позову з огляду на таке.

Вказані правовідносини сторін регулюються Главою 63 ЦК України.

В матеріалах справи містяться податкова накладна та податкова декларація з ПДВ з додатком № 5, що засвідчує факт реєстрації позивачем податкового зобов'язання на суму 135,00 грн (а. с. 25, 161 - 163).

Слід зазначити, що у разі відсутності строку проведення розрахунків за надані послуги, при вирішенні спору слід керуватися приписами ст. 530 ЦК України якими визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога про сплату боргу за надання послуг у розмірі 135,00 грн до відповідача не направлялась, а вимоги претензії від 27.08.2015 вих. № 1/27.08, пред'явленої відповідачу на суму 28935,03 грн, стосувались виключно оплати вартості поставленого товару. Отже станом на день пред'явлення позову до суду зобов'язання щодо оплати послуг на суму 135,00 грн у відповідача не настало, що є підставою відмови в позові в цій частині.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних та 3 % річних, господарський суд враховує, що за частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи уточненого розрахунку 3% річних та інфляційних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), позивач просить стягнути з відповідача в розрізі кожної поставки окремо інфляційні в сумі 17815,75 грн та 1334,01 грн 3 % річних.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд встановив, що обґрунтовано заявленою до стягнення становить сума інфляційних у розмірі 17813,86 грн (за мінусом інфляційних нарахованих на суму боргу за надані послуги у розмірі 135,00 грн). У стягненні 1,89 грн інфляційних суд відмовляє.

Що стосується 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання за поставку товару, суд вказує, що їх обґрунтовано заявлена сума складає 1332,73 грн (за мінусом 3% річних нарахованих на суму боргу за надані послуги у розмірі 135,00 грн). У стягненні 1,28 грн річних суд відмовляє.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач доказів сплати суми основного боргу у розмірі 26800,03 грн станом на день вирішення спору не надав, факту поставки товару не спростував. В той же час, твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву від 17.12.2015 вих. № 396, щодо факту відпуску скрапленого газу більше ємності балона відповідача, суд оцінює критично з огляду на відсутність письмових претензій до позивача з приводу поставок газу та підписаних без застережень зі сторони відповідача видаткових накладних на товар, які є первинними обліковими документами у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарських операцій і встановлення договірних відносин, а також є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 45946,62 грн, з яких: 26800,03 грн основного боргу, 1332,73 грн 3% річних та 17813,86 грн інфляційних втрат. У стягненні 135,00 грн основного боргу, 1,28 грн 3% річних та 1,89 грн інфляційних нарахувань суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення з відповідача 281,58 грн витрат, пов'язаних з направленням останньому позовної заяви та доданих до неї документів, відправку претензії та витрат, сплачених на матеріально - технічне забезпечення, суд вважає вказану вимогу частково правомірною, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, витрати, які просить стягнути позивач, понесено позивачем з вини відповідача, оскільки саме неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за договором стало підставою для звернення позивача до суду для судового розгляду справи та потягло для нього додаткові витрати, пов'язані з її розглядом. Доказом наявності вказаних витрат є поштові квитанції про направлення претензії та позовної заяви з додатками відповідачу та суду (а. с. 5, 6, 64), а також товарний чек на суму 188,50 грн, який засвідчує витрати позивача на купівлю паперу А4 та конвертів А4, здійснення ксерокопій та друку документів з носія (а. с. 64).

Приписами ч. 5 ст. 49 ГПК унормовано, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "Олевський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" (11002, Житомирська обл., Олевський район, м. Олевськ, вул. Чапаєва, буд. 114, )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СГС-Газтрейд" (11600, Житомирська обл., м. Малин, вул. Українських повстанців, буд. 42, ):

- 26800,03 грн основного боргу,

- 1332,73 грн 3% річних,

- 17813,86 грн інфляційних втрат,

- 1214,35 грн судового збору,

- 280,74 грн витрат, пов'язаних з розглядом справи.

3. У іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03.02.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу - рек. з повід.

3 - відповідачу