донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.01.2016 р. справа №905/2232/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; не зявився;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від20.10.2015 р.
у справі№ 905/2232/15 (суддя Левшина Г.В.)
за позовомПриватного акціонерного товариства "Макіївський завод "Лазер", м. Павлоград, Дніпропетровська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Донецька область
простягнення 73 126 грн. 16 коп.
В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Макіївський завод "Лазер" (далі ПАТ "Макіївський завод "Лазер", позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (далі - ТОВ "ЦЗФ "Курахівська", відповідач) основного боргу у сумі 45 144 грн. 00 коп., 3 % річних у сумі 1 357 грн. 97 коп., інфляційних нарахувань у сумі 19 560 грн. 08 коп., пені у сумі 7 064 грн. 11 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.10.2015 р. у справі № 905/2232/15 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 45 144 грн. 00 коп., інфляційні нарахування у сумі 19 560 грн. 08 коп., 3% річних у сумі 1 357 грн. 97 коп., пеню у сумі 7 064 грн. 11 коп., а також судовий збір у розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду ТОВ "ЦЗФ "Курахівська" подало апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ "Макіївський завод "Лазер" до ТОВ "ЦЗФ "Курахівська" відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на ненастання строку оплати через недодержання позивачем вимог п. 4.7 договору, на підставі якого заявлений позов, що робить неможливим початок перебігу терміну для оплати поставленої продукції та невстановлення судом першої інстанції права власності позивача на товар, який був поставлений відповідачу.

Скаржник стверджує, що місцевим господарським судом необґрунтовано не зупинено провадження у справі та не відправлені матеріали апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення зустрічної позовної заяви, а тому, судове рішення по даній справі прийнято передчасно.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційної господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, 09.01.2014 р. сторонами укладений договір поставки №123-ЦК (далі - договір), за умовами якого позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити відповідачу продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі- продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами до даного договору, а відповідач прийняти та оплатити продукцію.

Пунктом 4.3 договору передбачений перелік товаросупровідних документів, у випадку відсутності яких відповідач має право відмовитись від приймання поставленої продукції (п. 4.4 договору).

Відповідно до п. 4.7 договору, датою поставки вважається дата, зазначена представником відповідача на відповідних товаросупровідних документах, наданих позивачем.

Згідно п. 5.2 договору, ціни на продукцію, що поставляється встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

На виконання умов договору від 09.01.2014 р. сторонами було підписано специфікації від 03.06.2014 р., 12.06.2014 р., 01.07.2014 р., 01.09.2014 р., 28.10.2014 р. 25.12.2014 р. до договору поставки, в яких узгоджено найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість та вартість продукції, що має бути поставлена позивачем відповідачу.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, за видатковими накладними: - №РН-0000377 від 23.06.2014 р.; - №РН-0000057 від 27.04.2015 р.; - №РН-0000448 від 29.07.2014 р.; - №РН-0000512 від 07.10.2014 р.; - №РН-0000525 від 21.11.2014 р. позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 141 282 грн. 06 коп.

Встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату за отриманий на умовах договору товар в сумі 96 138 грн. 06 коп., про що свідчить копія банківської виписки № БВ-0000054 від 02.04.2015 р.

Залишок заборгованості з боку відповідача перед позивачем склав 45 144 грн. 00 коп., доказів погашення якої відповідачем суду не надано.

Оскільки при прийманні продукції відповідачем жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався і іншого відповідачем не доведено, а тому, це свідчить про передання відповідачу останніх у повному обсязі.

Також судова колегія вважає безпідставним твердження відповідача з посиланням на п. 4.7 договору щодо відсутності дати поставки товару, оскільки, по-перше, спірні накладні містять дату, підпис відповідного представника відповідача без зазначення іншої дати отримання товару, по-друге, відповідачем не надано належного доказу іншого часу отримання товару, що відрізняється від зазначеного.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов специфікацій від 09.01.2014 р. до договору розрахунок за продукцію, поставленої за цією спеціфікацією, здійснюється у порядку та в строки, передбаченими п. 5.4 договору, а саме: шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених договором (рахунка, видаткової накладної, сертифіката якості та/або паспорта, сертифіката відповідності (якщо продукція підлягає обов'язковій сертификації), техничної документації, товаросупровідні документи тощо).

Додатковою угодою від 28.02.2014 р. п. 5.4 договору сторони змінили строки оплати продукції: розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції .

Додатковою угодою від 15.01.2015 р. до договору сторони змінили строки оплати

продукції по специфікації від 25.12.2014 р. на суму 45144 грн. 00 коп., якою визначили, що розрахунки за поставлену продукцію за цією специфікацією здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 20 календарного дня з дати поставки продукції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобовязання за договором виконав частково, а тому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 45 144 грн. 00 коп.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 1 357 грн. 97 коп., розрахованих за період з 26.09.2014 р. по 22.05.2015 р., інфляцію в сумі 19 560 грн. 08 коп. за період з жовтня 2014 р. по березень 2015 р., а також пеню в сумі 7 064 грн. 11 коп. за період з 26.09.2014 р. по 22.05.2015 р.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 6.8 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції відповідач за письмовою вимогою позивача сплачує неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 357 грн. 97 коп., розрахованих за період з 26.09.2014 р. по 22.05.2015 р., інфляцію в сумі 19 560 грн. 08 коп. за період з жовтня 2014 р. по березень 2015 р., а також пеню в сумі 7 064 грн. 11 коп. за період з 26.09.2014 р. по 22.05.2015 р.

Доводи скаржника щодо необхідності встановлення судом першої інстанції права власності позивача на спірну продукцію, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки дослідження питання щодо права власності позивача на спірну продукцію не входить до обставин, які мають значення для вирішення даної справи по суті.

В даній справі право власності на спірний товар не оспорюється, спір стосується належного виконання сторонами умов договору, зокрема, щодо оплати отриманого товару.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні спору по суті, судова колегія зазначає наступне.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про повернення позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 91 ГПК України, апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Місцевий господарський суд у триденний строк надсилає одержану апеляційну скаргу разом зі справою, а у випадках, передбачених частиною третьою статті 106 цього Кодексу, - копіями матеріалів справи відповідному апеляційному господарському суду.

Частиною 4 ст. 106 ГПК України встановлено, що подання апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

За таких підстав доводи відповідача щодо передчасного винесення рішення у даній справі та ненаправлення судом першої інстанції апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Донецької області від 07.10.2015 р. про повернення зустрічної позовної заяви ТОВ "ЦЗФ "Курахівська" до суду апеляційної інстанції, судова колегія вважає безпідставними.

Також, дотримання судом першої інстанції строку направлення апеляційної скарги на ухвалу суду не впливає на обовязок суду щодо розгляду справи по суті.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню в силі.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.10.2015 року у справі № 905/2232/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГСДО