номер провадження справи 14/159/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 Справа № 908/4697/15

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сушко Л.М., судді Смірнов О.Г., Топчій О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса 03680 м. Київ, вул. Тверська, б. 5) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (адреса 49602 м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжкокс» (адреса 69600 м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4)

про стягнення плати за користування вагонами

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №19/7 від 01.01.2016р.

Суть спору:

26 серпня 2015 року Позивач - Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Відповідача - ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжкокс» про стягнення заборгованості за користування вагонами.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.08.2015р. по справі № 908/4697/15 (суддя Кутіщева-Арнет Н.С.) позовну заяву (№НЮс-1/306 від 20.08.2015р.) та додані до неї документи повернуто ДП Придніпровська залізниця без розгляду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.10.2015р. по справі № 908/4697/15 апеляційну скаргу ДП Придніпровська залізниця задоволено; ухвалу господарського суду Запорізької області від 28.08.2015р. скасовано; справу направлено на розгляд до господарського суду Запорізької області.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.10.2015р. порушено провадження у справі № 908/4697/15, справі присвоєно номер провадження 14/159/15, судове засідання призначено на 10.11.2015р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.11.2015р. розгляд справи відкладено на 26.11.2015р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.11.2015р. розгляд справи відкладено на 09.12.2015р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.12.2015р. справу №908/4697/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Сушко Л.М., судді Смірнов О.Г., Топчій О.А., судове засідання призначено на 13.01.2016р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.01.2016р. замінено Позивача у справі № 908/4697/15 - Державне підприємство «Придніпровська залізниця» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» () в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ().

В судовому засіданні 13.01.2016р. оголошено перерву до 21.01.2016р.

В судовому засіданні 21.01.2016р. розгляд справи закінчено, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, за згодою представників Сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду, повідомлено про дату виготовлення повного тексту рішення.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 05.03.2013р. між Сторонами укладено Договір №ПР/М-12-3/2-397/НЮ/дч-320 про експлуатацію залізничної підїзної колії ПАТ «Запоріжкокс», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці (далі за текстом Договір) з врахуванням протоколу розбіжностей.

З січня по березень 2015 року на станції Запоріжжя-Ліве локомотивом залізниці здійснювалося предявлення вагонів на колії парків «А» та «Б» станції Запоріжжя-Ліве для обробки та подачі на підїзні колії ПАТ «Запоріжкокс» під вантажні операції згідно умов Договору. У звязку з несвоєчасним вивезенням вагонів локомотивом ПАТ «Запоріжкокс» з колій станції Запоріжжя-Ліве після проведення комерційного та технічного огляду працівниками станції були складені Акти загальної форми ГУ-23 про затримку з вини клієнта із зазначенням часу. Таким чином, облік часу і нарахування плати за користування вагонами станцією Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, здійснювався за відомостями плати за користування вагонами форми ГУ-46 з урахуванням актів загальної форми ГУ-23, які ПАТ «Запоріжкокс» підписав із запереченнями. Не визнана ПАТ «Запоріжкокс» сума плати за користування вагонами склала 10 693,80 грн.

За викладених обставин Позивач просить стягнути з ПАТ «Запоріжкокс» на свою користь плату за користування вагонами в сумі 10 693,80 грн. та покласти на Відповідача судові витрати.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві та додатковому відзиві на позовну заяву. В обґрунтування заперечень, зокрема, зазначає, що Позивачем були порушені Правила складання актів, оскільки в актах про початок затримки вагонів обставини, що стали підставою для складання акту, засвідчені і підписані тільки одною особою Позивача, а Відповідачем не були підписані. Крім того, Позивачем були порушені Правила користування вагонами і контейнерами і як доказ у справу надано акти ГУ-23, в яких зазначено час початку затримки вагонів та зазначено номери групи вагонів. Однак у справу надано другі акти ГУ-23 які складені пізніше на попередню вказану групу вагонів в яких зазначається час початку затримки, з посиланням на акт початку затримки, тобто час початку затримки підтверджується складеним раніше актом ГУ-23, та про час закінчення затримки вагонів, які Відповідачем не підписані. Отже, Правилами користування вагонами і контейнерами і Правилами складання актів не передбачено складання окремого акту ГУ-23 на початок затримки вагонів по станції і окремого акту ГУ-23 на закінчення затримки вагонів по станції.

Крім цього, Відповідач зазначив, що деякі акти №№ 2165від 20.02.2015р., 2343 від 22.02.2015р., 3228 від 23.03.2015р. не були підписані Позивачем та не підписані Відповідачем, а деякі акти №№ 2192 від 20.02.2015р., 1974 від 19.02.2015р., 2049 від 19.10.2015р., 2039 від 20.02.2015р. були підписані невідомою особою Позивача, оскільки підпис не відповідає підпису зазначених в акті осіб Позивача. Також складені акти про затримку вагонів були підписані одноособово тільки Позивачем: №№ 2213 від 21.02.2015 р., 1875 від 18.02.2015 р., 2334 від 22.02.2015 р.,2886 від 05.03.2015 р., 3182 від 21.03.2015 р. 3227 від 23.03.2015 р., 3411 від 31.03.2015 р., 3444 від 02.04.2015 р., 3588 від 10.04.2015 р., 3132 від 18.03.2015р.

Отже, на думку Відповідача, акти загальної форми ГУ-23, які складені станцією Запоріжжя-Ліве та якими Позивач обґрунтовує зайнятість колій на станції призначення у період затримки спірних вагонів з боку Відповідача, складені з порушенням п. 3 Правил складання актів, п.8 Правил користування вагонами і контейнерами, а тому такі акти не є належними доказами у розумінні Правил користування вагонами і контейнерами та не можуть сприйматися як доказ, відповідно до вимог ст. 34 ГПК України, оскільки не підтверджують обставин, які входять до предмету доказування.

За викладених обставин Відповідач просить у задоволенні Позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» відмовити.

За клопотанням представників Сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

05.03.2013р. між ДП «Придніпровська залізниця» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (діла за текстом ПАТ «Українська залізниця»)) - Залізниця та ПАТ «Запоріжкокс» - Власник колії укладено Договір №ПР/М-12-3/2-397/НЮ/дч-320 про експлуатацію залізничної підїзної колії ПАТ «Запоріжкокс», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці (далі за текстом Договір) з врахуванням протоколу розбіжностей.

За умовами п. 1 Договору експлуатується підїзна колія, яка належить Власнику колії, що примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці стрілочним переводом №4 до парної горловини парку «А» і яка обслуговується власним локомотивом.

Відповідно до п. 15 Договору, Власник колії сплачує Залізниці плату за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками наведеними у Тарифному керівництві №1.

У період з січня 2015 року по березень 2015 року на станції Запоріжжя-Ліве локомотивом залізниці здійснювалося предявлення вагонів на колії парків «А» та «Б» станції Запоріжжя-Ліве для обробки та подачі на підїзні колії ПАТ «Запоріжкокс» під вантажні операції згідно умов Договору.

Проте, з колії станції Запоріжжя-Ліве локомотивом ПАТ «Запоріжкокс» - Відповідачем не було своєчасно вивезено вагони, у звязку з чим після проведення комерційного та технічного огляду працівниками станції були складені Акти загальної форми ГУ-23 про затримку вагонів з вини клієнта із зазначенням часу, а саме: від 15.02.2015 року №№ 1667, 1668, 1669, 1671, 1672, 1677, 1678, 1680, 1681, 1682; від 18.02.2015 року №№ 1819, 1820, 1821, 1822, 1828, 1834, 1843, 1844, 1848, 1849, 1850, 1851, 1870, 1875, 1877, 1878, 1889; від 19.02.2015 року №№ 1910, 1915, 1917, 1918, 1936, 1945, 1946, 1948, 1949, 1950, 1954, 1955, 1956, 1958, 1959, 1960, 1972, 1974, 1977; від 20.02.2015 року №№ 2011, 2020, 2036, 2038, 2039, 2040, 2041, 2042, 2046, 2049, 2060, 2061, 2063, 2069, 2070, 2071, 2072, 2074, 2092; від 21.02.2015 №№ 2121, 2122, 2140, 2142, 2143, 2144, 2145, 2146, 2156, 2058, 2160, 2161, 2163, 2164, 2165, 2170, 2189, 2191, 2192, 2196, 2198, 2200, 2202, 2204, 2208, 2209, 2210, 2213, 2216, 2218, 2220, 2225, 2226; від 22.02.2015 №№ 2229, 2233, 2244, 2245, 2246, 2247, 2248, 2249, 2252, 2253, 2254, 2268, 2298, 2299, 2300, 2301, 2302, 2304, 2305, 2306, 2307, 2308, 2331, 2334, 2337, 2340, 2343, 2344, 2345, 2349; від 23.02.2015 №№ 2397, 2398, 2400, 2402, 2403, 2404; від 24.02.2015 №№ 2534, 2541, 2554, 2564, 2566, 2572, 2574 від 25.02.2015 №№ 2582, 2583, 2593, 2595, 2596, 2598, 2607, 2612, 2614; від 27.02.2015 року №№ 2658, 2659, №1670, 1679, від 18.02.2015 року № 1876, від 19.02.2015 року 1916, від 22.02.2016 року №2306, від 24.02.2015 року № 2533, 2540, 2554, 2564, 2566, 2572, від 01.03.2015 року № 2736, 2737, від 05.03.2015 року № 2886, 2887, від 08.03.201 року № 2961, 2963, від 15.03.2015 року № 3066, 3067, від 17.03.2015 року № 3103, 3105, від 18.03.2015 року № 3132, від 19.03.2015 року №3133, від 21.03.2015 року № 3182, 3184, від 23.03.2015 року № 3227, 3228, від 31.03.2015 року № 3411, 3414, від 02.04.201 року № 3444, 3445, 3454, 3455, від 10.04.2015 року №№ 3588, 3591.

Облік часу та нарахування Відповідачеві плати за користування вагонами станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, здійснювався за «Відомостями плати користування вагонами» форми ГУ-46: №№ 19029033, 19029034, 19029035, 19029037, 19029038, 21029040, 21029041, 21029042, 22029049, 22029050, 22029051, 22029052, 2302053, 23029054, 23029055, 23029056, 25029057, 25029058, 25029059, 25029060, 26029061, 27029062, 27029064, 27029065, 27029066, 27029067, 27029068, 27029071, 27029072, 28029077, 28029078, 28029079, 28029080, 28029081, 02039082, 01049148, 01049149, 02039083, 02039084, 02039085, 02039086, 02039087, 02039088, 02039089, 02039094, 02039095, 03029096, 03039097, 04039098, 05039100, 06039101, 06039103, 07039106, 07039107, 08039108, 08039109, 08039110, 09039111, 0903912, 09039113, 15039112, 15039113, 15039114, 15039115, 16039116, 16039117, 16039118, 16039119, 16039120, 16039121, 17039122, 17039123, 17039124, 18039125, 18039126, 18039127, 19039128, 19039129, 19039131, 20039132, 20039140, 22039134, 22039135, 23039136, 23039137, 23039138, 23039139, 24039141, 27039142, 27039143, 27039144, 27039145, 27039146, 31039147, 01049150, 02049151, 03049152, 03049153, 03049154, 04049155, 04049156, 04049157, 04049158, 05049159, 05049160, 06049161, 07049162, 07049163, 08049164, 10049165, 15049166, 15049167, 15049168, 15049169, 18049170, 20049171, 21049172, 23049173, 23049174, 28049178 з урахуванням актів загальної форми ГУ-23, які ПАТ «Запоріжкокс» підписано із запереченнями.

За користування вагонами Позивачем згідно до ст.119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами та контейнерами, затв. наказом Міністерства транспорту України N113 від 25.02.99р., зареєстр. в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 р. за N165/3458, Відповідачеві була нарахована плата в сумі 10 693,80 грн.

Надалі ПАТ «Запоріжкокс» були направлені претензії №114 від 22.06.2015р. з вимогою щодо сплати суми 2079,84 грн. плати за користування вагонами, у т.ч. ПДВ, та претензія №86 від 01.06.2015р. щодо сплати суми плати за користування вагонами в розмірі 8613,96 грн. в т.ч. ПДВ.

Згідно листів №19/211 від 02.07.2015р. та №19/231 від 27.07.2015р. Відповідач відмовив в задоволенні вищезазначених претензій Позивача та сплати сум, нарахованих Позивачем за користування вагонами за період їх затримки.

Суд вважає вимоги ПАТ «Українська залізниця» такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 3 Закону України Про залізничний транспорт встановлено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт" , цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно пункту 119 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі за текстом Статут залізниць України), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками підїзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-субєктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення чи на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної підїзної колії, порту , підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

За приписами ст. 121 Статуту залізниць України вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинним положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; у інших випадках, передбачених Правилами.

Статтею 46 Статуту залізниць України, передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами

Пунктом 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затв. наказом Міністерства транспорту України 25.02.99р. N113, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999р. за N165/3458 (далі за текстом Правила користування вагонами і контейнерами), встановлено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а , "Актів загальної форми ГУ-23" .

Вантажовласниками є вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники підїзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, що встановлено у пункті 2 Правил користування вагонами і контейнерами.

Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника ( п.4 Правил користування вагонами і контейнерами).

Пунктом 6 Правил користування вагонами та контейнерами передбачено, що усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Згідно п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Пунктом 12 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

За приписами п.13 Правил користування вагонами і контейнерами плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Згідно до вимог п.16 Правил користування вагонами і контейнерами вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами у випадках: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Наведений перелік є вичерпним.

Відповідач не довів існування обставин, передбачених ст.121 Статуту залізниць України, п.16 Правил користування вагонами і контейнерами, які є підставою для звільнення його від плати за користування вагонами.

Також, Відповідач не надав суду доказів, що засвідчують затримку вагонів під час перевезення з причин, що залежить від залізниці.

При цьому, відповідно до відзиву від 15.11.2015р. та додаткового відзиву від 09.12.2015р. на позовну заяву, вимоги Позивача не визнаються Відповідачем з тих підстав, що:

- плата за користування вагонами була нарахована безпідставно, оскільки вагони є власністю Відповідача, отже на них не нараховується плата;

- акти загальної форми ГУ-23 складені Позивачем з порушенням Правил складання актів та Правил користування вагонами і контейнерами, оскільки вказані акти засвідчені та підписані тільки однією особою Позивача та не підписані Відповідачем, а також Правилами користування вагонами і контейнерами не передбачено складання окремого акту ГУ-23 на початок затримки вагонів по станції і окремого акту ГУ-23 на закінчення затримки вагонів по станції;

- акти загальної форми ГУ-23 № 2165 від 20.02.2015р., №2343 від 22.02.2015р., №3228 від 23.03.2015р. взагалі не були підписані ані Позивачем ані Відповідачем;

- акти загальної форми ГУ-23 № 2192 від 20.02.2015 р., №1974 від 19.02.2015р., №2049 від 19.10.2015р., №2039 від 20.02.2015р. були підписані невідомою особою Позивача, оскільки підпис не відповідає підпису зазначених в акті осіб Позивача;

- акти про затримку вагонів №2213 від 21.02.2015 р., №1875 від 18.02.2015 р., №2334 від 22.02.2015 р., №2886 від 05.03.2015 р., №3182 від 21.03.2015 р., №3227 від 23.03.2015 р., №3411 від 31.03.2015 р., №3444 від 02.04.2015 р., №3588 від 10.04.2015 р., №3132 від 18.03.2015р. були підписані одноособово тільки Позивачем.

Так, аналізуючи зміст вищевказаних заперечень Відповідача на позовну заяву, суд вважає що зазначені Відповідачем вище перелічені обставини спростовуються матеріалами справи та протиречать нормам діючого законодавства України.

Як вже зазначалося, згідно пункту 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками підїзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-субєктами підприємницької діяльності вноситься плата. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Відповідно до п. 15 Правил користування вагонами та контейнерами, за час перебування на підїзних коліях та інших місцях не загального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься. Якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї, або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків.

За умовами п. 3 Правил складання Актів (стаття 129 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності:

утрати документів, прикладених відправником до накладної;

затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства;

неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача;

неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу;

подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані;

відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками;

пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань;

відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами);

самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними;

затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил;

в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

У відповідності до вимог п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

З аналізу Актів загальної форми ГУ-23, наданих Позивачем на підтвердження позовних вимог (оригінали актів оглянуті в судовому засіданні), вбачається що в актах зазначені всі необхідні дані відповідно до Правил користування вагонами та контейнерами.

Крім того, судом встановлено, що всі акти загальної форми ГУ-23, які маються в матеріалах справи, в тому числі й акти №2213 від 21.02.2015р., №1875 від 18.02.2015р., №2334 від 22.02.2015р., №2886 від 05.03.2015р., №3182 від 21.03.2015р., №3227 від 23.03.2015р., №3411 від 31.03.2015р., №3444 від 02.04.2015р., №3588 від 10.04.2015р., №3132 від 18.03.2015р. підписані уповноваженим представником Відповідача вантажовласника із зауваженнями, тобто твердження Відповідача, що всі акти засвідчені та підписані тільки однією особою Позивача, та не підписані Відповідачем, не знайшло документального підтвердження.

Щодо обумовки Відповідача, що акти загальної форми ГУ-23 № 2165 від 20.02.2015р., №2343 від 22.02.2015р., №3228 від 23.03.2015р. взагалі не були підписані ані Позивачем ані Відповідачем, а також, що акти загальної форми ГУ-23 № 2192 від 20.02.2015 р., №1974 від 19.02.2015р., №2049 від 19.10.2015р., №2039 від 20.02.2015р. були підписані невідомою особою Позивача, оскільки підпис не відповідає підпису зазначених в акті осіб Позивача, слід зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що всі вище перелічені акти загальної форми ГУ-23 були додані Позивачем до позовної заяви (оригінали вказаних актів були оглянуті та досліджені в судовому засіданні) є такими, що підписані з боку Позивача його уповноваженими представниками та з боку Відповідача підписані уповноваженим представником з обумовками, тобто дані акти складені в присутності Сторін. В актах представником Відповідача не здійснено жодного запису щодо зауважень про недостовірність підписів представників Позивача, або щодо взагалі не підписання актів представниками залізниці. Також, з боку Відповідача не подавалися скарги до керівництва залізниці з приводу підписання актів не уповноваженими представниками Позивача, або з приводу відмови від підписання актів Позивачем, що підтверджено в судовому засіданні представниками Сторін.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно п. п. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору, або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання що Відповідач не довів наявності обставин, які є підставою для звільнення його від плати за користування вагонами та не надав суду належних доказів, що засвідчують затримку вагонів з причин, що залежать від залізниці, тому вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжкокс» плати за користування вагонами в сумі 10 693,80 грн. є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжкокс» про стягнення плати за користування вагонами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжкокс» (69600 м. Запоріжжя, вул. Діагональна, б. 4, ) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680 м. Київ, вул. Тверська, б. 5, ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (49602 м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108, ) плату за користування вагонами в сумі 10 693 (десять тисяч шістсот девяносто три) грн. 80 коп., 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя Сушко Л.М.

Суддя Смірнов О.Г.

Суддя Топчій О.А.

Рішення оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 26.01.2016р.