ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

22.01.2016р. Справа №917/2331/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Петрівське", вул.Полтавська, 11А, с. Петрівка, Полтавський район, Полтавська область,38722

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька,47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення 486 481,06 грн. (відповідно до заяв від 12.01.2016р. за вх. канцелярії суду №222, від 22.01.2016р. за вх. канцелярії суду №657, від 22.01.2016р. №663)

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. в матеріалах справи

ОСОБА_2 дов. в матеріалах справи

від відповідача: ОСОБА_3 дов. в матеріалах справи

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 486481,06 грн. за Договором №75-П поставки від 03.04.2014 року, із яких: борг - 386 368,14 грн. грн., штрафні санкції - 100112,92 грн. (відповідно до заяв від 12.01.2016р. за вх. канцелярії суду №222, від 22.01.2016р. за вх. канцелярії суду №657, від 22.01.2016р. №663)

03.12.2015 року за вхідним № 17605(канцелярії суду) директор ТОВ "АФ"Петрівське" ОСОБА_4 на виконання вимог ухвали суду подав додаткові документи. Суд подані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

22.12.2015 року за вх. канцелярії суду №18493 від представника відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву. Суд поданий відзив прийняв та залучив до матеріалів справи.

12.01.2016р. за вх. канцелярії суду №222, 22.01.2016р. за вх. канцелярії суду №657, 22.01.2016р. позивач подав заяви про зменшення розміру позовних вимог. Вказаними заявами позивач просить суд зменшити розмір основної заборгованості до 386 368,14 грн.

22.01.2016 за вх. канцелярії суду №663 подав заяву про відмову від позову в частині стягнення 248 575,00 грн.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд розцінює дану заяву як зменшення розміру позовних вимог до 486 481,06 грн., відмову від позову в частині стягнення основного боргу в розмірі 248 575,00 грн. та приймає їх до розгляду в даному позовному провадженні як такі, що подані відповідно до чинних процесуальних норм. Спір розглядається в межах предмету спору в редакції наведених заяв. При цьому судом враховано п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги частково виходячи з наступного:

03 квітня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Петрівське" (ТОВ "Агрофірма "Петрівське", Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАДЯЧСИР" (ТОВ "ГАДЯЧСИР", Покупець) укладено договір поставки № 75-П (далі - Договір)

Відповідно до п.п. 1.1 Договору, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, далі за текстом молоко, а Покупець зобов'язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором".

Кількість молока зазначається у Спеціалізованій товарній-накладній на перевезення молочної сировини за Формою -1ТН (МС), ціна - у Протоколах погодження цін, після погодження, належного оформлення та підписання Сторонами, є невід"ємною частиною даного Договору (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, поставка молока здійснюється згідно заявки від Покупця, на умовах EХW (Інкотермс 2010).

Постачальником надані суду видаткові накладні, які підтверджують поставку товару на загальну суму боргу 676 943 грн. 14 коп., зокрема:

- Видаткова накладна № А-00000027 від 30.06.2015 року на суму 404 386 грн. 09 коп., приймальна квитанція №126 на закупівлю молочної сировини від 30.06.2015 року за період з 01.06.2015 до 30.06.2015 року на суму 404 386 грн. 09 коп. та довіреності на отримання товару №820 від 01.06.2015 року через начальника відділу ОСОБА_6.

- Видаткова накладна № А-00000036 від 31.07.2015 року на суму 393 790 грн. 12 коп., приймальна квитанція № 120 на закупівлю молочної сировини від 31.07.2015 року за період з 01.07.2015 до 31.07.2015 року на суму 393 790 гри. 12 коп. та довіреності на отримання товару № 960 від 01.07.2015року через начальника відділу ОСОБА_6;

- Видаткова накладна № А-00000043 від 31.08.2015 року на суму 56 850 грн. 86 коп., приймальна квитанція № 99 на закупівлю молочної сировини від 31.08.2015 року за період з 01.08.2015 до 31.08.2015 року на суму 56 850 грн. 86 коп. та довіреності на отримання товару №1106 від 01.08.2015року через начальника відділу ОСОБА_6.

Відповідно до п.5.4 Договору, Покупець здійснює оплату за об"єм молока поставленого Постачальником Покупцю протягом 7 (семи) календарних днів у найближчий банківський день, наступний за останнім днем поставки, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

На день подання позову до суду, Покупцем сплачено частково за поставлений товар по Видатковій накладній № А-00000027 від 30.06.2015 року в сумі 220 083 грн. 93 коп.

Відповідно до поданих представниками позивача заяв про зменшення розміру позовних вимог та часткової відмови від позову (від 12.01.2016р. за вх. канцелярії суду №222, від 22.01.2016р. за вх. канцелярії суду №657, від 22.01.2016р. №663) станом на день винесення рішення по суті позивачем було сплачено основну заборгованість за Договором в розмірі 248 575,00 грн.

Таким чином, станом на день винесення рішення по суті сума основного боргу становить 386 368,14 грн.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України своєчасно не оплатив отриманий товар у встановлені у Договорі строки, заборгованість останнього на момент розгляду даної справи складає 386 368,14 грн.. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 386 368,14 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції в розмірі 100 112, 92 грн. До позовної заяви стягувач надав суду розрахунок штрафних санкцій, який включає в себе пеню (відповідно до п.6.3 Договору за період з 01.07.2015р. по 01.09.2015р.) в розмірі 87 259,69 грн., індекс інфляції (на підставі ст. 625 ЦК України) в розмірі 7 879,18 грн. та 3% річних (на підставі ст. 625 ЦК України) в розмірі 4 974,05 грн. При цьому, виходячи зі змісту позовних вимог позивач також посилається на ст.ст. 224-225 ГК України, щодо стягнення збитків..

Суд відмовляє в стягненні штрафних санкцій в розмірі 100 112,92 грн., виходячи з наступного:

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України (див. постанову Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанову Вищого господарського суду України від 12.06.2012 у справі № 06/5026/1052/2011).

Умовами Договору №75-П від 03.04.2014 року не передбачено стягнення штрафу та позивачем не надано суду розрахунок штрафних санкцій, відповідно до ст. 231 ГК України.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне:

штраф є видом забезпечення виконання зобов"язання (неустойка) та заходом відповідальності (правовим наслідком порушення зобов"язання ) тоді як передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 75-П поставки від 03.04.2014 року основного боргу в розмірі 386 368,14грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають з а д о в о л е н н ю. В частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 100 112, 92 грн. суд в і д м о в л я є.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька,47, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Петрівське" ( вул.Полтавська, 11А, с. Петрівка, Полтавський район, Полтавська область, 38722, ) заборгованості за Договором № 75-П поставки від 03.04.2014 року в розмірі 386 368,14грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 8 756,83 грн.

3. В частині стягнення штрафних санкцій в розмірі 100 112,92 грн. - в і д м о в и т и.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 29.01.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.