ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 922/4239/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Ногіна О.М.,

третьої особи - не з'явився,

позивача - не з'явився,

першого відповідача - не з'явився,

другого відповідача - ОСОБА_1,

третього відповідача - ОСОБА_2,

четвертого відповідача - не з'явився,

прокурора (вх. №29 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 18.12.15 у справі

за позовом Заступник прокурора Харківської області, м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, м. Харків,

до

1) Харківської міської ради, м. Харків,

2) ОК "ЖБК "Міг", м. Харків,

3) Управління Держземагентства у Харківській області, м. Харків,

4) Управління Держгеокадастру у м.Харкові Харківської області, м. Харків,

про скасування рішення, визнання недійсним держаного акту та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій простить:

- визнати незаконним та скасувати п.16. додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування» від 31.12.2009 р. №275/09;

- визнати недійсним державний акт від 21.12.2009 серія ЯИ № 817280 на право власності на земельну ділянку, площею 9,8149 га, кадастровий номер :16:001:0010, яка розташована за адресою: м. Харків, просп. Академіка Курчатова, виданий ОК «ЖБК «Міг»;

- визнати недійсним запис у Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №015 щодо державної реєстрації державного акта на права власності на земельну ділянку;

- зобов'язати ОК «ЖБК «Міг» повернути земельну ділянку, площею 9,8149 га, кадастровий номер :16:001:0010 у власність територіальної громади м. Харкова.

В обґрунтування позовних вимог прокурор у позові зазначає, що спірні рішення Харківської міської ради прийнято всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186. Прокурор вважає, що створення та діяльність ОК "ЖБК "МІГ" не відповідає вимогам ст.ст.133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту в частині мети його діяльності, як житлово-будівельного кооперативу і, всупереч ч. 6 ст.137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту, рішення про створення ОК "ЖБК "МІГ" та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому що статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді. Також Прокурор вказує, що всупереч ст.135 ЖК та абз. 1 п.8 Примірного статуту члени кооперативу (на момент створення), а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не потребували поліпшення житлових умов, а, всупереч ст.135 ЖК та абз. 1 п.8 Примірного статуту у статуті ОК «ЖБК «МІГ» не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов (перебувати на відповідному обліку).

Прокурор вважає, що за організаційно-правовою формою ОК "ЖБК "МІГ" є обслуговуючим кооперативом, про що зазначено у п.1.1. його статуту, та метою його діяльності не є житлове будівництво і фактично ОК "ЖБК"МІГ" є саме обслуговуючим кооперативом.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.12.2015 року (суддя Шарко Л.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Прокурор із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає про поважність причин пропуску строку позовної давності, оскільки, зокрема, велика кількість документів та матеріалів, які необхідно було вивчити не дозволяла вчасно звернутися з позовом.

Також, прокурором, із посиланням на відсутність в бюджеті прокуратури на 2015 рік коштів на сплату судового збору, заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник другого відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Представник третього відповідача пояснив що у вирішенні апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Представники третьої особи, першого та четвертого відповідачів в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25 листопада 2009 року № 274/08 "Про надання юридичним та фізичним особам ділянок для будівництва обєктів" надано у власність ОК "ЖБК"МІГ" земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови загальною площею 9,8148 га по просп. Академіка Курчатова.

На підставі вказаного рішення ОК "ЖБК "МІГ" отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 31.12.2009, серія ЯИ № 817280, площею 9,8149 га, яка розташована за адресою: м. Харків, просп. Академіка Курчатова.

Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15.

Відповідно до Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно з Законом України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час звернення прокурора з позовом), підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь - якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Згідно з ч. 9 ст. 16 ГПК України, справи у спорах, передбачених п. 6 ч.1 ст.12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням об'єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як зазначає прокурор, у ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території м. Харкова прокуратурою міста встановлено, що п. 16 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 25.11.2009 № 275/09 ОК "ЖБК "МІГ" надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :16:001:0010), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 9,8149 га для будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів по просп. Академіка Курчатова.

У подальшому, на підставі вказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - Управління Держкомзему у м. Харкові) видано ОК "ЖБК "МІГ" державний акт на право власності на земельну ділянку серії № 817280.

Підставою звернення із даним позовом прокурор вказує те, що вказане рішення прийнято усупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України, ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка була безоплатно передана у власність другого відповідача на підставі положень ст.41 ЗК України.

Відповідно до ст.41 ЗК України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Тобто, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена, як житлово-будівельний кооператив, а тому, при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

В силу ст.ст. 133, 135 ЖК та абз.1 п. 8 Примірного статуту, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу (далі -ЖБК) і одержати в ньому квартиру; до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст. 137 ЖК житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Згідно зі ч. 6 ст. 137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до абз. 2 п. 5, п. 5, абз. 2 п. 7 абз. 1, п. 45 , абз. 1 п. 74 Примірного статуту ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу; число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік; до членів ЖБК приймаються особи віком до З0 років; громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку вступу до новостворюваного кооперативу у зв'язку з потребою у поліпшенні житлових умов; контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів.

Колегія суддів погоджується із твердженням місцевого господарського суду про те, що при вирішенні питання, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово - будівельного кооперативу: ст. 7 Законом України "Про кооперацію" або Житловим кодексом України та Примірним статутом необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться, як загальний (Закон України "Про кооперацію") та спеціальний (Житловий кодекс України та Примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціальних нормативно-правовових актів.

Також, всупереч ч. 6 ст. 137 та абз. 2 п. 4 Примірного статуту, рішення про створення ОК ЖБК "МІГ" (протокол №1 установчих зборів засновників) та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, в той час як статут кооперативу зареєстровано.

Відповідачі не надали до матеріалів справи доказів того, що члени кооперативу на момент його створення, потребували поліпшення житлових умов, що суперечить вимогам ст. 135 ЖК України та абз.1 п.8 Примірного статуту.

Також, всупереч п. 5 Примірного статуту, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом Харківської міської ради, число його членів не повинно бути менше п'яти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, як у редакції статуту на момент прийняття спірного рішення так і в новій редакції за 2009 рік - число його членів - три.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного та виваженого висновку про те, що спірне рішення Харківської міської ради від 25.11.2009 № 275/09 щодо надання ОК "ЖБК "МІГ" у власність земельної ділянки для будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів є передчасним. Зазначене зумовлює висновок суду про наявність порушеного права. Проте, позовні вимоги не можуть бути задоволені, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В процесі судового розгляду даної справи, відповідачами було заявлено про застосування строків позовної давності.

У пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, про що свідчить протокол сесії Харківської міської ради 5 скликання, прокурор міста Харкова брав особисту участь у проведенні 25 листопада 2009 року сесії Харківської міської ради при ухваленні органом місцевого самоврядування спірного рішення.

Як вбачається з супровідного листа від 16.12.2009 № 08-04/2736/2-09, з відміткою прокуратури м. Харкова про прийняття, паперова копія оскаржуваного рішення сесії отримана прокуратурою 21 грудня 2009 року.

Прокурором не надано суду доказів відсутності представника прокуратури під час сесії Харківської міської ради, яка відбулася 25.11.2009 та неотримання вказаного ним вказаного рішення, коли відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Акти органів місцевого самоврядування доводяться до відома населення. Крім того, згідно ст. 21 Закону України "Про інформацію" рішення Харківської міської ради та її органів розміщуються на офіційному сайті Харківської міської ради (www.kharkov.ua), публікуються в газеті "Харьковские известия" та Бюлетенях міської ради.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.6 Закону України "Про прокуратуру", органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Отже, прокурор дізнався про винесення спірного рішення 25 листопада 2009 року та на підставі вимог Закону України "Про прокуратуру" мав організувати проведення перевірки.

З приводу доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 п. 4 ст. 268 ЦК України, в редакції, яка діяла на час прийняття 1-м відповідачем рішення Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам ділянок для будівництва обєктів" від 25.11.2009 № 275/09, позовна давність не поширювалася на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 року, № 4176-VI у Цивільному кодексі України пункт 4 частини першої статті 268 виключено.

Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 15 січня 2012 року.

Пунктом 5 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Отже, відповідно до зазначених законодавчих положень, строк позовної давності для звернення прокурора, як позивача, до суду з позовом про визнання незаконним та скасування п. 16 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 25.11.2009 № 275/09 починає свій перебіг з 15 січня 2012 року та закінчується 15 січня 2015 року.

Натомість, прокурор звернувся до суду з позовом у липні 2015 року, тобто після пропуску строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи відсутність пропуску строку позовної давності, прокурор посилається на те, що дізнався про незаконність спірних рішень Харківської міської ради лише в березні 2015 року у ході вивчення даних офіційного веб-сайту Харківської міської ради та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОК "ЖБК "МІГ" у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Проте, вказане твердження прокурора суперечить правовій позиції Верховного суду України, висловленій 1 липня 2015 року у постанові у справі № 6-178цс15, 25.03.2015 у справі № 3-21гс-15, 23.12.2014 у справі № 3-194-гс14, 27.05.2014 у справі № 3-23гс14. Так, Верховний суд України вказав, що ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суд не врахував положення закону та дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову, як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 ст. 111-28 ГПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На підставі викладеного, прокурор звернувся з позов у цій справі з пропуском строку позовної давності.

Посилаючись на те, що ознайомився зі спірним текстом рішення Харківської міської ради та дізнався про порушення, на його думку, вимог законодавства, лише у березні 2015 року у ході вивчення даних офіційного веб-сайту Харківської міської ради, прокурор не зазначає, що заважало ознайомитися із ними та організувати проведення перевірки в межах строку позовної давності.

У заяві про визнання причин пропуску позовної давності поважними (вх.№ 51088 від 22.12.2015 року), а також у апеляційній скарзі прокурор вказує в якості такої обставини те, що для подачі позову було необхідно дослідити велику кількість документів, а також велику кількість аналогічних випадків, які потребували часу, тому вони є об'єктивними перешкодами.

У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" розяснено, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Наведені прокурором обставини колегія суддів не може визнати поважними, оскільки вони носять виключно субєктивний характер, з моменту прийняття спірного рішення до моменту подачі позову минуло більше пяти років. Зазначений час давав повну можливість своєчасно дослідити законність спірного рішення та звернутися до суду у встановлений законом строк. Прокурором не були надані достатні докази, які б унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання відповідного позову до суду.

Крім того, слід зазначити наступне.

Крім того, Конституційний Суд України в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 р. зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Стаття 4-2 ГПК України гарантує, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

На підставі викладеного, з урахуванням положень ч. 1 ст. 261 ЦК України, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що існують законні підстави для застосування строку позовної давності та відмови у позові.

На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування п. 16. додатку 1 до рішення Харківської міської ради "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування" від 31.12.2009 р. №275/09 та визнання недійсним державного акту від 21.12.2009 серія ЯИ № 817280 на право власності на земельну ділянку, площею 9,8149 га, кадастровий номер :16:001:0010, яка розташована за адресою: м. Харків, просп. Академіка Курчатова, виданий ОК "ЖБК "МІГ" не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності.

У свою чергу, позовні вимоги прокурора про визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №015 щодо державної реєстрації державного акта на права власності на земельну ділянку та зобов'язанні ОК "ЖБК "МІГ" повернути земельну ділянку, площею 9,8149 га, кадастровий номер :16:001:0010 у власність територіальної громади м. Харкова є похідними від перших двох позовних вимог, крім того, вони також заявлені із пропуском строку позовної давності, тому не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, а тому - апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При поданні апеляційної скарги прокурором, із посиланням на відсутність в бюджеті прокуратури на 2015 рік коштів на сплату судового збору, заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі. В ході розгляду справи доказів сплати судового збору прокурором до Харківського апеляційного господарського суду не подано.

Відповідно до абз. 2 пункту 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд має право стягнути недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 01 січня 2015 року, який складає 1218 грн. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати. Згідно з підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Згідно з частиною 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір". У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У позові заявлено чотири вимоги немайнового характеру. За викладеного ставка судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі становить 5339,20 грн. і ця сума підлягає стягненню на користь Державного бюджету України.

У вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтям 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.12.2015 року залишити без змін.

Стягнути прокуратури Харківської області (61050, вул. Б.Хмельницького, 4, м. Харків) на користь Державного бюджету України (одержувач платежу - УДК у Дзержинському районі м. Харкова, банк одержувача - Головне управління Державного казначейства України у Харківській області, код банка одержувача - 851011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, номер рахунку - 2003) 5359,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України

Повний текст постанови складено 01.02.2016 року

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.