ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р.Справа № 922/6086/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Євроавтотех Україна", м. Харків;
до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС , с. Комсомольське;
про стягнення 8.413,25 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 16.11.2015 р.;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 871/22 від 18.12.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

18.11.2015 р. Приватне підприємство Євроавтотех Україна звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 12/531 від 29 жовтня 2014 року у сумі 8413,25 грн.

В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач, в порушення умов договору п.2.5. договору про закупівлю (поставку) товарів від 29.10.2014 р. № 12/531 та п. 3 додатку № 1 до договору, яким установлено умови розрахунків: розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: протягом 30 днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі за кожну партію продукції, - сплатив вартість отриманого від позивача товару за актом приймання-передачі продукції згідно договору № 12/531 від 29.10.2014 р. від 13.11.2014 р., у звязку з чим відповідачу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані три проценти річних та інфляційні втрати за період з 14.12.2014 р. по 30.07.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечує частково, а саме в сумі 1,52 грн. трьох процентів річних, оскільки позивачем нараховані проценти за день, коли відповідачем була сплачена заборгованість (відзив на позовну заяву № 25/58 від 25.01.2016 р., вх. № 2566 від 28.01.2016 р.).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між приватним підприємством «Євроавтотех Україна» (постачальник, позивач) та публічним акціонерним товариством «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС (покупець, відповідач) було укладений договір про закупівлю (поставку) товарів від 29.10.2014 р. № 12/531 (т. І а. с. 12-18), стосовно товару (дрантя) у кількості 2400 кг на суму 18 547,20 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятсот сорок сім гривень 20 коп.).

Товар був поставлений позивачем та прийнятий відповідачем, що підтверджується матеріалами справи, а саме товарно-транспортною накладною № 2 від 13.11.2014р. у кількості 2400 кг на суму 18 547,20 грн., актом приймання-передачі від 13.11.2014 р. (т. І а. с. 22, 23).

Згідно умов договору п.2.5. договору про закупівлю (поставку) товарів від 29.10.2014 р. № 12/531 та п. 3 додатку № 1 до договору, встановлено умови розрахунків: розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: протягом 30 днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі за кожну партію продукції.

Згідно п. 2.5. договору, розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку постачальника, в порядку передбаченому додатком № 1 до договору (т. І а. с. 19-20).

Згідно п. 3. додатку № 1 до договору сторони встановили, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника в наступному порядку: протягом 30 днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі за кожну партію продукції.

Акт приймання-передачі продукції згідно договору, що є підставою для проведення розрахунків за продукцію, підписаний сторонами 13.11.2014 р. (т. І а. с. 23).

В контексті наведеного вбачається, що строк, у який мала відбутися належним чином оплата продукції отриманої відповідачем, закінчився 13.12.2014 р.

Підставою звернення із даним позовом до суду позивач вказує те, що в порушення умов договору, відповідач сплатив вартість продукції лише 30.07.2015 р. (виписка банку т. І а. с. 24).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 та ст. 193 ГК України, договір є обов"язковим для виконання сторонами, а зобов"язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч.2 ст.20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, і матеріали справи свідчать про те, що оплату продукції відповідач виконав із порушенням строків визначених договором, позивачем правомірно заявлені до стягнення інфляційні втрати та три проценти річних.

Так відповідачу нараховані три проценти річних у розмірі 349,09 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8.064,16 грн. за період з 14.12.2014 р. по 30.07.2014 р. (т. І а. с. 5-6).

Разом з тим, згідно п. 1.9. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи вищевказане та те, що оплата продукції відбулася 30.07.2014 р., один день прострочення включений до розрахунку безпідставно, в звязку із чим позов підлягає задоволенню частково: три проценти річних в сумі 347,57 грн. та 8.064,16 грн. інфляційних втрат (за розрахунком суду інфляційні втрати за вказаний період складають 8.068,03 грн., що є більшою сумою від нарахованого позивачем, але є правом останнього), в решті позову суд відмовляє, як у безпідставному.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у даній справі, що складаються з 1.218,00 грн. судового збору, покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 193, 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 6, 11, 509, 526, 530, 625, 626, 627, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 22, 32, 33-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС (63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Комсомольське, Балаклійське шосе, 2, ) на користь Приватного підприємства «Євроавтотех Україна» (61038, м. Харків, вул. Ак. Павлова, буд. 88, ) заборгованість за договором № 12/531 від 29 жовтня 2014 року у сумі 8.411,73 грн. та 1.217,78 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 01.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

/Справа № 922/6086/15/