РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/31068/15

За позовом Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Вега»

про стягнення 68 667,27 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Дмитренко Ю.І.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Вега» про стягнення 68 667,27 грн. (з яких: 37 482,00 грн. авансовий платіж, 3 105,36 грн. 3 % річних та 28 079,91 грн. інфляційні втрати), у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором на виконання науково-дослідної (дослідно-конструкторської) роботи № 2008-12 від 28.08.2012 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/31068/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.01.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

15.01.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 20.12.2016 р. надав суду ригінали документів для огляду в судовому засіданні; надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 20.01.2016 р. не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 20.01.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством «Державний науково-технічний центр інспекції якості та сертифікації дорожньої продукції «Дор'якість» (надалі - замовник, ДП ДНТЦ «Дор'якість») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВФ Вега» (надалі - виконавець) укладено договір на виконання науково-дослідної (дослідно-конструкторської) роботи № 2008-12 від 28.08.2012 р. (надалі - договір).

Згідно з Наказом Державного агентства автомобільних доріг України № 7 від 16.01.2013 р. «Про перейменування ДП ДНТЦ «Дор'якість», найменування Державного підприємства «Державний науково-технічний центр якості та сертифікації дорожньої продукції Дор'якість» змінено на Державне підприємство «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» (скорочене найменування - ДП Дорцентр»).

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором підряду.

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно з п. 1.1. договору, Замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання науково-дослідної (дослідно-конструкторської) роботи: «Здійснити проектування і виготовлення електронної частини датчиків параметрів стану дорожнього одягу».

Пунктом 1.2. договору визначено, що за умовами п. 1.2. технічні параметри і характеристики датчиків за п. 1.1 подані в Технічних вимогах (додаток № 2), які становлять невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 1.3. договору встановлено термін виконання роботи за цим договором - 60 робочих днів, після надходження авансового платежу на розрахунковий рахунок виконавця згідно п. 2.2. цього договору.

Відповідно до п. 1.4. договору, комплектуючі електронної частини датчиків, а також послуги пов'язані з виготовленням та монтажем окремих вузлів датчиків замовник сплачує та передає виконавцю в робочому порядку.

Згідно з п. 1.5. договору, адреса поставки датчиків стану дорожнього одягу: 02160, м. Київ, вул. Каунаська, З, ДНТЦ «Дор'якість».

Пунктом 2.1. договору визначено, що за виконану роботу згідно з цим договором замовник перераховує виконавцю 60 000,00 грн., в тому числі ПДВ 10 000,00 грн. (Протокол узгодження договірної ціни - додаток № 1 до договору).

У відповідності до п. п. 2.2. та 2.3. договору, розрахунки за цим договором виконуються замовником на розрахунковий рахунок виконавця у наступному порядку: авансовий платіж - 50 % відсотків від загальної вартості роботи і 50 % протягом 30 днів з моменту підписання акту здавання-приймання готової продукції; розрахунки за цим договором виконуються в національній валюті України.

За умовами п. 3.1. договору, об'єм і якість виконаної роботи повинні відповідати умовам Технічних вимог (додаток № 2) і бути зафіксовані у здавально-приймальному акті.

Згідно з п. 3.2. договору, замовник впродовж 5 днів з дня отримання повинен направити виконавцю підписаний здавально-приймальний акт або мотивовану відмову від приймання роботи.

У випадку мотивованої відмови замовника сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і термінів їх виконання, а за необхідності зміни строку дії цього договору - додаткова угода. Вартість роботи у цьому випадку не збільшується (. 3.3. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, у випадку невикористання або неналежного використання своїх договірних обов'язків сторони несуть відповідальність, яка передбачена чинним законодавством і цим договором.

За умовами п. п. 6.1. та 6.2. договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами; всі зміни та доповнення до цього договору дійсні тільки у випадку подачі їх у письмовому вигляді за відповідними підписами обох сторін.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що замовник виконав своє зобов'язання за договором, перерахувавши на рахунок виконавця авансовий платіж на загальну суму 37 482,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнямм від 01.10.2012 р. № ДЯ-00002451 на суму 5 000,00 грн.; від 17.09.2012 р. № ДЯ-00002307 на суму 25 000,00 грн.; від 29.11.2012 р. № ДЯ-00002945 на суму 7 482,00 грн.

05.03.2013 р. виконавець мав надати замовнику виготовлену ним продукцію і підписаний відповідний здавально-приймальний акт.

Станом на 07.12.2015 р. зазначені роботи виконавцем не були виконані і відповідно не передана, згідно здавально-приймального акту виготовлена продукція.

12.11.2015 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу-претензію (вих. № 25/07-645 від 12.11.2015 р., в якій просив у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги перерахувати на поточний рахунок позивача заборгованість з врахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Однак, відповідач залишив дану вимогу без відповіді та реагування.

За таких обставин, Державне підприємство «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Вега» про стягнення 68 667,27 грн. (з яких: 37 482,00 грн. авансовий платіж, 3 105,36 грн. 3 % річних та 28 079,91 грн. інфляційні втрати), у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором на виконання науково-дослідної (дослідно-конструкторської) роботи № 2008-12 від 28.08.2012 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором на виконання науково-дослідної (дослідно-конструкторської) роботи № 2008-12 від 28.08.2012 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо виконання робіт за даним договором та повернення грошових коштів не виконав неналежним чином.

Відповідач жодних належних доказів та пояснень на спростування обставин, викладених у позовній заяві суду не надав.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 37 482,00 грн. авансового платежу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Вега» суми авансового платежу в розмірі 37 482,00 грн. за договором на виконання науково-дослідної (дослідно-конструкторської) роботи № 2008-12 від 28.08.2012 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Державне підприємство «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» просить суд стягнути з відповідача 3 105,36 грн. 3 % річних за період з 05.03.2013 р. до 07.12.2015 р. та 28 079,91 грн. інфляційний втрат за період з 0.03.2013 р. до 07.12.2015 р., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором на виконання науково-дослідної (дослідно-конструкторської) роботи № 2008-12 від 28.08.2012 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

У відповідності до п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи наведене, оскільки позивач вимагає повернути авансовий платіж, сплачений наперед відповідачу за виконання робіт, відмовляючись від їх виконання, то у відповідача не виникає обов'язку повернути зазначений авансовий платіж з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних з відповідача у розмірі 3 105,36 грн. 3 % річних за період з 05.03.2013 р. до 07.12.2015 р. та 28 079,91 грн. інфляційний втрат за період з 0.03.2013 р. до 07.12.2015 р., через порушення відповідачем зобов'язань щодо виконання робіт за договором на виконання науково-дослідної (дослідно-конструкторської) роботи № 2008-12 від 28.08.2012 р.

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Вега» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Вега» (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, 3, офіс 808, ) на користь Державного підприємства «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» (03680, м. Київ, вул.. Горького, 51, ) 37 482 (тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 00 коп. авансового платежу та 664 (шістсот шістдесят чотири) грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 26.01.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина