КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Справа№ 910/16013/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Фесенко А. В.

За участю представників:

від позивача: Хитрова Л. В. - представник за довіреністю № Э.37.7.0.0./-936 від 04.08.2014

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015

у справі № 910/16013/15 (суддя Мандриченко О. В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

про стягнення 14 902,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 14 902,24 грн., яке позивачем як страховою організацією було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, внаслідок ДПТ, що сталася з вини гр. ОСОБА_5 - водія та власника автомобіля «Ленд Ровер Рендж Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2 (за твердженням позивача, вказаний автомобіль до зміни мав державний номер НОМЕР_3 - примітка суду), цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним автомобілем, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА № 5599992.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2015, повний текст якого складений 11.11.2015, у справі № 910/16013/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано суду належних і допустимих доказів наявності вини ОСОБА_5 у порушенні правил дорожнього руху, що мало наслідком пошкодження автомобіля «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 та спричинення ОСОБА_4 матеріальних збитків, оскільки з постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.11.2012 у справі 1109/9808/12 вбачається, що ОСОБА_5 не притягувався до адміністративної відповідальності у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, та з того, що позивачем не доведено обставин того, що відповідач прийняв під страховий захист цивільно-правову відповідальність ОСОБА_5, оскільки з матеріалів справи слідує, що в період з дати укладення відповідачем полісу АА № 5599992 до дати настання спірної ДТП змінився власник автомобіля «Ленд Ровер Рендж Ровер», в той час як відповідно до ст. 19 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, яка діяла на момент набуття чинності полісом АА 5599992 та настання ДТП, якщо забезпечений транспортний засіб відчужується і власник не подав заяву про припинення договору страхування, договір припиняється з дня відчуження такого транспортного засобу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/16013/15 та винести нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що, виходячи з приписів ст. 27 Закону України «Про страхування» та положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідальною особою є саме відповідач.

Ухвалою від 17.12.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Відповідач в судове засідання представників не направив, про причини неявки представників у судове засідання суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

12.11.2007 позивач як Страховик та ОСОБА_4 як Страхувальник уклали договір страхування наземного транспорту № С8K0AN79327383 (далі Договір) (а.с. 34-35), предметом якого є страхування майнових інтересів Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1, (далі Автомобіль).

В п. 9 Договору сторонами погоджено, що Договір діє 12 місяців з 12.11.2007 по 11.11.2008 включно. При бажанні Страхувальника застрахувати Автомобіль на строк, більший за 12 місяців та у разі сплати страхового платежу, зазначеного в п. 8 Договору, Договір вважається щорічно продовженим на відповідний строк, за який здійснена сплата страхового платежу.

З наявних в матеріалах справи меморіальних ордерів № 71113В0006 від 13.11.2007, № JUJQ від 11.11.2008, № РТ021ВОРV9 від 11.11.2009, № РТ021ВОН16 від 11.11.2010 та № РТ021ВОNS1 від 11.11.2011 (а.с. 41-42) слідує, що Страхувальником щорічно в період з 2007 року по 2011 рік включно перераховувався страховий платіж, а отже, в порядку, встановленому п. 9 Договору, строк його дії був продовжений до 11.11.2012 включно.

28.06.2012 об 11 год. 30 хв. на 143-му кілометрі автодороги Київ-Знамянка сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля «Ленд Ровер Рендж Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_5.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, Приватним підприємцем ОСОБА_10 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 9705/10 від 24.06.2010, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 4148 від 15.11.2005) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобілю внаслідок спірної ДТП, за результатам якої складено Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 94 від 17.07.2012 (далі Звіт) (а.с. 54-71), яким встановлено, що сума матеріальних збитків, нанесених власнику Автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 15 104,74 грн.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № И-2107 від 01.08.2012 (а.с. 38-39), виходячи з того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0,5 % від страхової суми (40 500 грн.), тобто 202,50 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 14 902,24 грн. (15 104,74-202,5).

Згідно з абз. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування» (в редакції, на дату укладення Договору), страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Зі змісту Договору слідує, що Вигодонабувачем за Договором є Приватбанк.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В заяві про виплату страхового відшкодування № 1262/1 від 03.07.2012 (а.с. 48) Страхувальник не вказав, якій саме особі та в якій саме спосіб він просить виплатити страхове відшкодування.

З наявної в матеріалах справи копії листа КБ «ПриватБанк» № 6854808 від 01.08.2012 (а.с. 40) слідує, що Вигодонабувач просить провести виплату страхового відшкодування у наступному порядку:

- 4 760,10 грн. на рахунок для погашення заборгованості по кредитному договору р/р 6105 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 354347, код ;

- 125,57 грн. на рахунок для погашення заборгованості по кредитному договору р/р 6329 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 354347, код 14360570;

- 538,62 грн. на рахунок для погашення заборгованості по сплаті штрафів р/р 0207 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 354347, код 14360570;

- 9 477,95 на рахунок р/р 3811 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, код 14360570.

Загальна сума всіх вказаних платежів становить 14 902,24 грн.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 8570 від 02.08.2012 та № вор-3-18, № С0803ХL5О3, № С0803 ХL6WL, № С0803XL8QL від 03.08.2012 (а.с. 41-47) слідує, що страхове відшкодування в сумі 14 902,24 грн. перераховане позивачем за вказаними Вигодонабувачем реквізитами.

З відміток банку на вказаних платіжних дорученнях слідує, що їх банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З наявної в матеріалах справи копії постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі № 1109/9808/12 від 23.11.2012, номер провадження 3/1109/2646/12 слідує, що провадження у адміністративній справі стосовно притягнення водія Автомобіля 1, тобто ОСОБА_5, відкрите за ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху - примітка суду), закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Проте, враховуючи висновки, викладені у довідці про дорожньо-транспортну пригоду № 9029076 (а.с. 32), в якій зазначено, що спірна ДТП сталась внаслідок порушення ОСОБА_5 п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме перевищення безпечної швидкості, підстави, з яких провадження у адміністративній справі стосовно притягнення водія Автомобіля 1 закрито, та відсутність в матеріалах справи доказів наявності вини будь-якої іншої особи у спірній ДТП, колегія суддів вважає доведеним те, що винуватцем вказаної ДТП, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, є саме ОСОБА_5

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявного в матеріалах справи наданого відповідачем витягу з бази інформації Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 159-161) слідує, що відповідачем 12.07.2011 видано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА № 5599992 (далі Поліс АА № 5599992), за яким в період з 13.07.2011 по 12.07.2012 застраховано наступний транспортний засіб - автомобіль «Ленд Ровер Рендж Ровер», державний номерний знак НОМЕР_3, VIN-код НОМЕР_6, страхувальник ОСОБА_11.

У спірній ДТП брав участь автомобіль «Ленд Ровер Рендж Ровер» з іншим номерним знаком - НОМЕР_2, проте з довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9029076 слідує, що автомобіль «Ленд Ровер Рендж Ровер», державний номерний знак НОМЕР_2 має номер кузова НОМЕР_5, що співпадає з номером кузова, зазначеним в Полісі АА № 5599992 і свідчить про те, що автомобіль, щодо якого укладеного Поліс АА № 5599992, і є Автомобілем 1, водій якого визнаний винним у спірній ДТП.

Однак, з огляду на обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону, обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно з п. 19.2 ст. 19 Закону в редакції, яка діяла як станом на дату укладення Полісу АА № 5599992 так і станом на дату вчинення спірної ДТП, якщо забезпечений транспортний засіб відчужується і власник не подав заяву про припинення договору страхування, договір припиняється з дня відчуження такого транспортного засобу.

Зі змісту довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9029076 слідує, що власником Автомобіля 1 є ОСОБА_5, тобто в період часу між датою видачі відповідачем Полісу АА № 5599992 (12.07.2011) та датою спірної ДТП (28.06.2012) відбулись зміни в даних, які ідентифікують Автомобіль 1, і вказані зміни свідчать про певні реєстраційні дії, наслідком яких є зміна державного реєстраційного номеру та власника транспортного засобу.

Наявні в матеріалах справи докази не дають можливості визначити момент відчуження Автомобіля 1 ОСОБА_11 - Страхувальником за Полісом АА № 5599992та момент його реєстрації за ОСОБА_5, але достовірно підтверджують, що станом на 28.06.2012 такий транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_5

Докази того, що винуватець ДТП ОСОБА_5 на дату ДТП мав з відповідачем правовідносин зі страхування обов'язкової цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, виходячи зі змісту п. 19.2 ст. 19 Закону, Поліс АА № 5599992 припинив свою дію до дати настання спірної ДТП.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Отже, законодавством передбачено, що правовим наслідком закінчення строку дії договору, в даному випадку Полісу АА № 5599992, є відсутність договору як підстави, з якою закон пов'язує здійснення прав і виконання обов'язків сторонами за цим договором.

За таких обставин, враховуючи, що станом на дату ДТП Поліс АА № 5599992 припинив свою дію, і, відповідно, припинився обов'язок відповідача, як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, відшкодувати шкоду завдану внаслідок неправомірних дій вказаних осіб, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі № 910/16013/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі № 910/16013/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 у справі № 910/16013/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16013/15.

Повний текст постанови складено: 25.01.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій