КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа№ 5011-34/6378-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Жук Г.А.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Мусієнко Г.І. (дов. №010-01/509 від 28.01.2015 року);

від відповідача1 - Долгерт В.В. (дов. №б/н від 27.01.2016 року);

від відповідача2 - не з`явились;

від відповідача3 - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року

у справі №5011-34/6378-2012 (суддя Босий В.П.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатопрофільне підприємство "Солідарність"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №5011-34/6378-2012

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатопрофільне підприємство "Солідарність", м. Київ

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Диво-Світ", м. Київ

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд", м. Київ

про стягнення 194 572 627,87 грн. та 75 985,08 шв. франків., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатопрофільне підприємство "Солідарність", Товариства з обмеженою відповідальністю "Диво-Світ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" про стягнення 194 572 627,87 грн. та 75 985,08 шв. франків.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.08.2012 року, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2012 року та Вищого господарського суду України від 06.02.2013 року, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто солідарно з Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Диво-Світ" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість за Кредитним договором № 18106К31/2159 від 18.08.2006 у розмірі 194 535 754 грн. 37 коп. та 71 988 франків 98 сантимів, яка складається із: 173 143 570,82 грн. - прострочена заборгованість за Кредитом; 20 163 679,33 грн. - нараховані проценти за користування Кредитом; 497 577,52 грн. - пеня за несвоєчасне погашення Кредиту; 57 385,83 шв. франків - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування Кредитом; 376 546,67 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування Кредитом; 59 527,96 грн. - 3 % річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням Кредиту; 14 603,15 шв. франків - 3 % річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування Кредитом; 155 059,99 грн. - 3 % річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування Кредитом; 139 792,08 грн. - втрати від інфляції у зв'язку з несвоєчасним погашенням Кредиту та процентів за користування Кредитом; та 64 366 грн. 48 коп. судового збору; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

25.02.2013 року на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

19.08.2015 року Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до господарського суду міста Києва із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якій просить суд: визнати протиправними дії щодо проведення оцінки вартості будівлі центру сімейного дозвілля (літ. А) загальною площею 7317 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 24/10 та належить Багатопрофільному підприємству "Солідарність" у формі ТОВ та визначення стартової ціни реалізації вищевказаного нерухомого майна на рівні 122 100 100,00 грн. без ПДВ; зобов'язати провести повторну оцінку вартості будівлі; заборонити вчиняти будь-які дії щодо продажу будівлі до проведення повторної оцінки такого нерухомого майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі №5011-34/6378-2012 суд ухвалив в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатопрофільне підприємство "Солідарність" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі №5011-34/6378-2012, та прийняти нове рішення, яким визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції Укрїни щодо проведеної оцінки вартості будівлі центру сімейного дозвілля (літ. А) загальною площею 7317 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 24/10 та належить Багатопрофільному підприємству "Солідарність" у формі ТОВ та визначення стартової ціни реалізації вищевказаного нерухомого майна на рівні 122 100 100,00 грн. без ПДВ; призначити у справі №5011-34/6378-2012 судову оціночно-будівельну експертизу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 року у справі № 5011-34/6378-2012 апеляційну скаргу Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі № 5011-34/6378-2012 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року, у зв'язку із перебуванням судді Рудченко С.Г. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий по справі суддя - Агрикова О.В., судді: Жук Г.А., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 року апеляційну скаргу Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі №5011-34/6378-2012 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 27.01.2016 року.

В судове засідання, призначене на 27.01.2016 року, з'явились представники позивача та відповідача-1. Представники відповідача-2 та відповідача-3 у судове засідання не з'явились.

Представники сторін не заперечували щодо розгляду справи за відсутності представників відповідача-2 та відповідача-3.

Представник відповідача1 просив призначити у справі судову експертизу.

Представник позивача заперечував проти призначення у справі судової експертизи та надав додаткові документи по справі.

Представник позивача в судовому засіданні надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме Постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, представник відповідача-1 підтримав вимоги апеляційної скарги.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про призначення у справі №5011-34/6378-2012 судової оціночно-будівельної експертизи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу».

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Враховуючи вищевикладен, колегія суддів не вбачає підстав для призначення у справі №5011-34/6378-2012 судової оціночно-будівельної експертизи.

Згідно з ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Користуючись наданим правом, скаржник звернуся до Господарського суду міста Києва із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за захистом порушених прав.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до частин 1-2, 5-6 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №37160509 від 25.03.2013 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду міста Києва від 25.02.2013 року №5011-34/6378-2012 (т. 6, а.с. 4-6).

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

15.01.2015 року державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти боржника, а також на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Постановою про визначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 27.05.2015 року ВП №37160509 призначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-обчислювальний центр Союзу експертів України» в особі оцінювача ОСОБА_1 суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу від 25.02.2013 року №5011-34/6378-2012.

За результатами проведеної оцінки майна боржника 16.06.2015 року визначеним експертом було складено звіт про визначення вартості майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільне підприємство «Солідарність», відповідно до якого ринкова вартість обєкту оцінки станом на 16.06.2015 року складає 122 100 100,00 грн. без ПДВ (т.6, а.с. 67-105).

Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з непогодженням з вартістю, вказаною в звіті, 09.07.2015 року відповідачем 1 було подано заяву про проведення його рецензування у встановленому законом порядку.

Постановою про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 17.07.2015 р. державним виконавцем було призначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група» для проведення рецензування висновку з експертної оцінки майна, виконаного субєктом оціночної діяльності ТОВ «Інформаційно-обчислювальний центр Союзу експертів України».

Рецензією №189 від 05.08.2015 року встановлено, що звіт про оцінку майна - будівлі центру сімейного дозвілля (літ А) загальною площею 7 317,00 кв.м, відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки і може бути використаний.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку відповідача-1 дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо проведеної оцінки вартості нерухомого майна є протиправними.

Колегія суддів наголошує на тому, що в мотивувальній частині скарги відсутні посилання на те, які дії саме державного виконавця, на думку відповідача-1, є незаконними.

Статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування.

Положення (національні стандарти) оцінки майна визначають

випадки застосування оцінювачами методичних підходів оцінки

ринкової вартості майна та випадки і обмеження щодо застосування

методичних підходів до визначення неринкових видів вартості майна.

При цьому, якщо законами або нормативно-правовими актами Кабінету

Міністрів України, договором на проведення оцінки майна або

ухвалою суду не зазначено вид вартості, який повинен бути

визначений в результаті оцінки, визначається ринкова вартість.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Тобто, звіт про оцінку майна (висновок оцінювача) по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань.

За приписами ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності.

Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Відповідно до п. 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 р., рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Скаржник посилається на те, що оцінювачем під час здійснення оцінки спірного нерухомого майна не було застосовано витратного підходу, передбаченого чинним законодавством України.

У відповідності до п.1 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, національний стандарт N 1 (далі - Стандарт) є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Пунктом 14 вказаного Стандарту визначено, що визначення ринкової вартості об'єкта оцінки можливе із застосуванням усіх методичних підходів у разі наявності необхідної інформації.

Оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур.

Оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.

З метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об'єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів

оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а

також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки (пункти 35-37 Стандарту).

Неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов'язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об'єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна (пункти 35-37 Стандарту).

З матеріалів справи вбачається, що при проведенні оцінки товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-обчислювальний центр Союзу експертів України» застосовано два методичні підходи визначення вартості об'єкта нерухомості: порівняльний (метод аналогів) та дохідний (метод прямої капіталізації). При цьому, оцінювачем зазначено, що витратний підхід не застосовано у зв'язку з тим, що для даного об'єкта оцінки існує ринок купівлі-продажу.

Однак, колегія суддів наголошує на тому, що застосування таких підходів при проведенні оцінки не суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає вимогам п. 6 Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», що затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 28.10.2004 року, у відповідності до якого, витратний підхід доцільно застосовувати для проведення оцінки нерухомого майна, ринок купівлі-продажу або оренди якого є обмеженим, спеціалізованого нерухомого майна, у тому числі нерухомих пам'яток культурної спадщини, споруд, передавальних пристроїв тощо. Для визначення ринкової вартості інших об'єктів оцінки витратний підхід застосовується у разі, коли їх заміщення або відтворення фізично можливе та (або) економічно доцільне.

Також, колегія суддів бере до увги, що рецензією №189 від 05.08.2015 року встановлено, що звіт про оцінку майна - будівлі центру сімейного дозвілля (літ А) загальною площею 7 317,00 кв.м, відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки і може бути використаний.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оцінка спірного нерухомого майна, визначена за результатами рецензування, є чинною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

В свою чергу, апелянтом не доведено невідповідність експертної оцінки, визначеної в звіті від 16.06.2015 року, вимогам Закону, а також не доведено порушення органом державної виконавчої служби вимог чинного законодавства в процесі оцінки майна чи рецензування звіту про оцінку майна.

Таким чином, підстави для визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо проведеної оцінки вартості нерухомого майна, відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про зобов'язання державного виконавця призначити повторну оцінку майна, що належить відповідачу 1, оскільки проведення оцінки арештованого майна є дією, яка в розумінні статей 58 та 62 Закону України «Про виконавче провадження» належать безпосередньо до повноважень державного виконавця, тому підстави для зобов'язання державного виконавця призначити повторну оцінку майна відсутні.

Інші доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Одночасно, колегія суддів бере до уваги той факт, що звіт про оцінку майна складений суб'єктом оціночної діяльності 16.06.2015 року на момент розгляду апеляційної скарги втратив чинність, оскільки 28.12.2015 року Постановою Головного державного виконавця Артемчука Т.В. призначено приватне підприємство "Консалтингова група "Арго-Експерт" суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу №5011-34/6378-2012, виданого 25.02.2013 року Господарським судом міста Києва. У відповідності до вказаної постанови суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання Приватне підприємство "Консалтингова група "Арго-Експрес" зобов'язано провести оцінку будівлі центру сімейного дозвілля (в літ. А) загальною площею 7 317 кв.м, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 24/10, та належить Багатопрофільному підприємству "Солідарність у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, про що надати відповідний звіт.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в ухвалі місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі №5011-34/6378-2012.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі №5011-34/6378-2012 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі №5011-34/6378-2012 залишити без змін.

3. Справу №5011-34/6378-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Г.А. Жук

М.Г. Чорногуз