ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016р. справа№ 914/4163/15

за позовом: фермерського господарства «Надія», с. Холодновідка Львівська область

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок», м. Львів

про стягнення 392 628,77 грн.

cуддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: не зявився

На розгляд до господарського суду Львівської області поступила позовна заява фермерського господарства «Надія» до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» про стягнення 366 977,44 грн. основного боргу 4 899,40 грн. інфляційних втрат, 1 324,58 3% річних та 19 427,35 грн. пені.

Ухвалою господарського суду від 07.12.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 22.12.2015 р.

В судовому засіданні 22.12.2015р. суд перейшов до розгляду даної справи по суті.

Представник позивача розяснив суть позовних вимог, просив суд позов задоволити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Разом з тим, представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду даної справи для надання можливості провести звірку взаєморозрахунків.

Ухвалою суду від 22.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 26.01.2016р.

В судове засідання 26.01.2016р. представник відповідача не зявився, вимоги попередньої ухвали суду не виконав, причини неявки суду не повідомив, витребуваного судом акту звірки взаєморозрахунків суду не подав.

Представник позивача підтримав заявлені раніше позовні вимоги, просив суд позов задоволити повністю.

Господарський суд, виходячи з того, що відповідач ухиляється від виконання вимог ухвал суду, не забезпечив явку свого уповноваженого представника в судове засідання, а в силу приписів ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом зясовано:

01.01.2015р. між фермерським господарством «Надія» (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (відповідачем) було укладено договір поставки № ТП-013, за умовами якого позивач зобовязався передавати у власність відповідача товар (овочі та фрукти), а останній приймати та оплачувати товар згідно договору.

В п. 1.5 договору сторони погодили, що право власності на товар переходить до покупця з моменту передання та підписання товаросупровідних документів.

Так, на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу в період з серпня 2015р. по грудень 2015р. товару на загальну вартість 446 977,44 грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи накладні (а.с. 19-28).

Згідно п. 3.3 договору, покупець зобовязаний сплатити вартість поставленої партії товару протягом 26 календарних днів з моменту отримання покупцем самого товару та належно оформлених документів на нього.

Як стверджує позивач, відповідач лише частково оплатив поставлений товар на загальну суму 80 000,00 грн., відтак неоплаченим залишився товар вартістю 366 977,44 грн.

13.11.2015р. позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою здійснити оплату вищезгаданої заборгованості протягом семи днів з моменту отримання вимоги. Однак, позивач наголошує, що відповідач вимогу залишив без задоволення, а заборгованість не погасив.

З огляду на вищенаведене, фермерське господарство «Надія» звернулося до господарського суду Львівської області з вимогою про стягнення з відповідача 366 977,44 грн. основного боргу з урахуванням 19 427,35 грн. пені, 4 899,40 грн. інфляційних втрат та 1 324,58 грн. 3% річних за прострочення виконання зобовязання в судовому порядку.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом, на підставі укладеного між сторонами договору поставки № ТП-013 від 01.01.2015 року, позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується відповідними накладними, копії яких долучено до матеріалів справи на загальну суму 446 977,44 грн. Накладні підписані представниками двох сторін та скріплені їх печатками. (а.с. 19-28).

Відповідач частково оплатив отриманий товар в сумі 80 000,00 грн, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 366 977,44 грн.

В ході судового розгляду жодних документально підтверджених доказів, які свідчили б, що відповідач належним чином виконав свої зобовязання та здійснив оплату за поставлений товар суду представлено не було. Більше того, відповідач не надав суду жодних доказів та пояснень з приводу заявлених позовних вимог та не виконав вимог ухвал суду.

Відповідно до ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та трьох відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора. Їхня суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знеціненні грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

У відповідності до вищенаведених положень, позивач, у звязку з порушенням з боку відповідача строків оплати товару, здійснив нарахування останньому 19 427,35 грн. пені, 4 899,40 грн. інфляційних втрат та 1 324,58 грн. 3% річних

Господарський суд, за результатами перевірки правильності нарахування зазначених сум, дійшов висновку, що такі є підставними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення повністю.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,82,82-1,84,85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги фермерського господарства «Надія» задоволити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 359, код ЄРПОУ - 35621418) на користь фермерського господарства «Надія» (81112, Львівська область, Пустомитівських район, с. Холодновідка, вул. І.Вільде, 14, ) 366 977,44 грн. основного боргу, 19 427,35 грн. пені, 4 899,40 грн. інфляційних втрат,1 324,58 грн. 3% річних та 5 889,44 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

У судовому засіданні 26.01.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.01.2016р.

Суддя Юркевич М. В.