ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.01.16р. Справа № 904/10148/15
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Мелітополь Запорізької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворізька продовольча компанія", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 60 000 грн. 00 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - фізична особа - підприємець, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, від 08.06.2015р.;

від відповідача: не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 60 000 грн. 00 коп. заборгованості за товар, поставлений відповідно до умов Договору від 23.07.2015р. №47.

Відповідач відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав, його представник у судове засідання не зявився, поштове повідомлення суду про час і місце судового засідання, спрямоване на адресу відповідача, було повернено відділенням поштового звязку через невручення у звязку з відсутністю реєстрації адресата за зазначеною адресою (а.с. 36-39, 46-48).

За змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (абзац 3 пункту 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів позивачем заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2015р. між відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Криворізька продовольча компанія", як покупцем, та позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як постачальником, було укладено Договір №47 (надалі Договір), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобовязується передати у власність покупцю товар, що визначений у цьому договорі, вільний від прав та претензій третіх осіб, а покупець зобовязується прийняти зазначений вище товар та оплатити його вартість.

У пункті 1.2 Договору сторони погодили найменування товару: крупи (в асортименті) згідно ДСТУ.

Згідно з пунктом 2.1 Договору загальна кількість товару визначається відповідно до видаткової накладної.

Ціна за одиницю товару (по кожній позиції) та загальна вартість партії на кожну поставку товару вказана у специфікації, яка є невідємною частиною до договору поставки, та видатковій накладній.

Відповідно до пункту 4.1 Договору оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться на підставі рахунку постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді попередньої оплати товару або по факту розвантаження товару на території підприємства покупця, але в будь-якому випадку відповідно до умов, визначених у специфікації, яка є невідємною частиною даного договору; на партію товару 50% за фактом відвантаження, остаточний розрахунок 50% за поставлену партію товару протягом 7 календарних днів з моменту постачання.

Згідно з пунктом 4.2 Договору датою поставки вважається дата прийому товару на складі покупця.

Приймання-передача товару здійснюється згідно товарнотранспортних документів (пункт 6.1 Договору).

Позивач у позові зазначає, що ним було передано відповідачу партію товару на загальну суму 85 000 грн. 00 коп., відповідачем поставлену продукцію було оплачено частково, сума боргу складає 60 000 грн. 00 коп., що і є причиною спору.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів; це право кореспондується з повноваженнями суду щодо захисту цих прав та охоронюваних інтересів.

У частині 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.

Як визначено в частинах 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату і місце складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього; оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України (абзац 1 пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Як зазначено в абзаці 6 пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала.

На підтвердження своїх доводів позивачем додано до позовної заяви копію накладної №11 (без дати), а також копію довіреності від 29.07.2015р. №23/12 на отримання цінностей.

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2015р. та від 16.12.2015р. у справі №904/10148/15 було витребувано від позивача оригінали доданих до позовної заяви документів, в тому числі накладної №11.

Позивачем на вимогу суду оригіналу накладної №11 з підписом отримувача не надано, а довіреність від 29.07.2015р. №23/12 на отримання цінностей хоча і містить відбиток печатки відповідача, однак не підписана керівником та головним бухгалтером підприємства відповідача.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом, то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами (пункт 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Отже, матеріали справи не містять, а позивачем на вимогу суду не надано належних доказів на підтвердження постачання товару відповідачу відповідно до умов Договору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, позивачем не доведено обставин, на які він посилається як підставу своїх вимог, доказів в їх підтвердження не надано.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„.26 січня 2015р.