ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" січня 2016 р.Справа № 924/1812/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна, м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

про стягнення 56391,17 грн. основної заборгованості, 252357,33 грн. збитків, 3894,75 грн. штрафу, 4221,83 грн. пені, 1265,88 грн. 3% річних, 20054,00 грн. інфляційних втрат, 11571,28 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 23.10.2015р. (у судовому засіданні 12.01.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 15.12.2015р.

У судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено 21.01.2016р., оскільки у судовому засіданні 12.01.2016р. оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 56391,17 грн. основної заборгованості, 252357,33 грн. збитків, 3894,75 грн. штрафу, 4221,83 грн. пені, 1265,88 грн. 3% річних, 20054,00 грн. інфляційних втрат, 11571,28 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

В обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про фінансовий лізинг №00007106 від 02.04.2013р. Нарахування пені та штрафу обумовлює наявністю відповідних умов договору щодо їх застосування. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлено з посиланням на ст. 625 ЦК України. Проценти за користування чужими грошовими коштами заявлено з посиланням на ст. 536 ЦК України. Посилаючись на те, що розмір процентів у договорі не встановлено, вважає за доцільне застосування аналогії закону, а саме: ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в якій встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, вважає, що відповідачем завдано реальні збитки, а також відповідач має компенсувати упущену вигоду.

В обгрунтування стягнення реальних збитків посилається на ті обставини, що розірвавши договір лізингу, відповідач не повернув обєкт лізингу і позивач, реалізовуючи право на повернення обєкту лізингу у примусовому порядку шляхом виконавчого напису нотаріуса, був змушений звернутися до спеціалізованих організацій з метою надання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження, супроводження повернення обєкту лізингу, послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді. Також, стверджує, що поніс витрати у звязку з повторним виготовленням брелка дистанційного керування центральним замком, ключа- аварійного з транспондером та ключа-адаптації.

Обгрунтовуючи збитки у вигляді упущеної вигоди, позивач посилається на неповернення відповідачем в обумовлені строки обєкту лізингу і, відповідно відсутністю можливості одразу передати обєкт лізингу у повторний лізинг чи продати його. З огляду на викладене, вважає, що відповідач має компенсувати щомісячні платежі за фактичний час користування обєктом лізингу до його примусового вилучення.

Також, посилається на те, що оскільки, договір було розірвано з вини невиконання його умов відповідачем, позивач позбавився можливості отримати прибуток від договору. Тому, вважає, що відповідач має відшкодувати різницю між ринковою вартістю обєкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до плану відшкодування.

Відповідач проти позову заперечує, однак, письмового відзиву на позов з документальним обгрунтуванням своїх доводів не подав, натомість заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення повязаної з нею справи господарським судом м. Києва №910/32753/15.

Заявлене клопотання мотивував тим, що предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості, штрафів, неустойкі та пені, які виникли внаслідок виконання договору про фінансовий лізинг від 02.04.2013р. та угоди про заміну лізінгоотримувача б/н від 22.10.2013р. Натомість, 28.12.2015р. ним було подано до господарського суду м. Києва позовну заяву про визнання недійсним договору про фінансовий лізінг №00007106 від 02.04.2013р. та угоди про заміну лізінгоотримувача у вищезазначеному договорі від 22.10.2013р. і за даним позовом порушено провадження у справі №910/32753/15. На підтвердження вказаних обставин, відповідачем надано ухвалу про порушення провадження у справі від 30.12.2015р.

Враховуючи викладене, робить висновок, що у разі визнання недійсними договору та угоди виключає можливість стягнення заборгованості, неустойки та штрафів за наслідками її виконання. Тому вважає, що існують обгрунтовані підстави зупинити розгляд справи №924/1812/15 до вирішення повязаної з нею справи, яка розглядається господарським судом м. Києва №910/32753/15.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подане клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Представник позивача у судовому засіданні 12.01.2016р. заперечував проти заявленого клопотання.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі, суд відмовив в його задоволенні враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен зясовувати, як повязана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі взаємоповязаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у іншій справі.

При цьому повязаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у звязку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох повязаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення заборгованості, збитків та штрафних санкцій за договором лізингу від 02.04.2013р. та угодою про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг від 22.10.2013р., а предметом спору у справі №910/32753/15 є вимоги про визнання недійсним зазначених договору та угоди.

Суд погоджується з тим, що вказані справи повязані між собою, однак вважає, що зазначене не дає підстав для висновку про неможливість розгляду даної справи до розгляду повязаної справи. Наявність в провадженні господарського суду м. Києва справи №910/32753/15 не перешкоджає встановленню судом у даній справі фактичних обставин щодо виникнення заборгованості, її розміру, обовязку відповідача перед позивачем на виконання договору лізингу та його відповідність вимогам закону. В свою чергу, у відповідача відсутні перешкоди в подальшому звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

02.04.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_4 Хмельницький (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00007106, згідно умов якого лізингодавець зобовязався передати у розпорядження лізингоодержувача обєкт лізингу - транспортний засіб типу Audi А4 1,8 ТFSІ (125 kWt), шасі №WAUZZZ8К4DА003522, двигун №CJE 004100, а лізингоодержувач зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, який складає невідємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 38930,00 доларів США, не враховуючи авансовий платіж на суму, що становить еквівалент у гривні 6870,00 доларів США.

22.10.2013р. підписано угоду про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг та складено акт прийому-передачі обєкта лізингу новому лізингоодержувачу, згідно яких лізингоодержувач ТОВ „ОСОБА_4 Хмельницький передало, а новий лізингоодержувач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняла обєкт лізингу - автомобіль Audi А4 1,8 ТFSІ (125 kWt), шасі №WAUZZZ8К4DА003522, двигун №CJE 004100. Також, лізингоодержувач прийняв ключі від обєкта лізингу, комплект сигналізації, усі предмети внутрішнього інтерєру та додаткового обладнання, як передбачено модифікацією та комплектацією обєкта лізингу.

Відносини сторін, які не врегульовано у договорі, сторони встановили у додатку до договору про фінансовий лізинг „Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу.

Згідно положень п.п. 6.1, 6.3 Умов, лізингоодержувач зобовязався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування). Лізингові платежі розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом, встановленим НБУ або українським комерційним банком (ПАТ „Креді ОСОБА_5 або іншим банком), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна, чинним на дату виставлення рахунку.

Лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування), не пізніше дати, вказаної у графіку покриття (п. 6.5 Умов).

У графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування), що є додатком до договору про фінансовий лізинг, сторонами погоджено розмір лізингових платежів у доларах США та дати їх сплати.

У даному графіку відмічено, що лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку Порше Лізинг Україна в гривнях (за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, відповідно до пунктів 6.3 та 6.4 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу) банківським переказом на банківський рахунок Порше Лізинг Україна.

За період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року позивачем відповідачу виставлено рахунки-фактури на оплату лізингових платежів, а саме: №00231595 від 01.10.2014р. на суму 12477,97 грн.; №00237179 від 03.11.2014р. на суму 12477,97 грн.; №00245072 від 03.12.2014р. на суму 14703,77 грн.; №00251538 від 12.01.2015р. на суму 17526,97 грн.; №00258538 від 02.02.2015р. на суму 19463,71 грн.; №00263078 від 06.03.2015р. на суму 24088,75 грн.; №00269021 від 06.04.2015р. на суму 22643,42 грн.

Строк оплати рахунків-фактур за лізингові платежі, згідно плану відшкодування, встановлено 15 число кожного місяця.

Також, позивачем відповідачу виставлено рахунки-фактури на сплату штрафу та пені, а саме: №00234505 від 16.10.2014р. на суму 465,25 грн., №00236101 від 04.11.2014р. на суму 598,94 грн., №00241099 від 17.11.2014р. на суму 571,44 грн., №00247380 від 19.12.2014р. на суму 829,99 грн., №00248686 від 08.01.2015р. на суму 836,94 грн., №00255697 від 04.02.2015р. на суму 970,95 грн., №00259978 від 17.02.2015р. на суму 995,17 грн., №00261299 від 04.03.2015р. на суму 1176,44 грн., №00265527 від 18.03.2015р. на суму 939,76 грн., №00267297 від 03.04.2015р. на суму 1043,98 грн., №00271494 від 20.04.2015р. на суму 990,05 грн.

У п. 6.12 Умов встановлено послідовність сплати платежів, а саме: якщо лізингоодержувач здійснює платежі, що не покривають усіх його зобовязань перед Порше Лізинг Україна, та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені лізингоодержувачем, розподілятимуться таким чином:

а) витрати на відновлення стану обєкта лізингу, в тому числі якщо такі витрати не були з будь-яких причин відшкодовані з боку страховика обєкту лізингу відповідно до умов контракту, в тому числі державний технічний огляд/обовязковий технічний контроль, технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника, тощо;

б) штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів;

в) лізингові платежі (при чому в першу чергу відсотки/проценти за користування обсягом фінансування, а потім частина від обсягу фінансування);

г) інші компенсації інших витрат Порше Лізинг Україна.

Лізингоодержувач не може змінювати цю послідовність, в тому числі шляхом встановлення призначення платежу.

Відповідач частково оплатив вказані рахунки, про що свідчить зведена облікова виписка з рахунку клієнта ОСОБА_6 Валеріївни, сформована 19.10.2015р.

Як вбачається з вказаної виписки, за заявлений позивачем період, відповідач здійснив оплату 16.03.2015р. та 22.09.2015р. Позивач враховував платежі у порядку встановленому сторонами в додатку до договору у п. 6.12.

Згідно розрахунку позивача за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року у відповідача існує борг з оплати лізингових платежів на загальну суму 56391,17 грн., зокрема:

- за жовтень 2014 року в розмірі 4895,78 грн.,

- за листопад 2014 року в розмірі 5949,87 грн.,

- за грудень 2014 року в розмірі 6947,72 грн.,

- за січень 2015 року в розмірі 8205,50 грн.,

- за лютий 2015 року в розмірі 9026,77 грн.,

- за березень 2015 року в розмірі 11065,25 грн.,

- за квітень 2015 року в розмірі 10300,28 грн.

Крім того, як вбачається з виписки по рахунку, позивач частину коштів, сплачених 22.09.2015р., в сумі 33710,13 грн., врахував на оплату лізингових платежів за травень, червень та липень 2015 року, а саме: за травень 2015 року 11166,51 грн., за червень 2015р. 11225,02 грн., за липень 2015р. 11318,60 грн.

У розділі 8 Умов передбачено наслідки прострочення відповідачем платежів.

Згідно пп. 8.2.1 п. 8.2, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовується така санкція, як пеня, у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

На підставі вказаного пункту Умов, позивачем відповідачу нараховано 4221,83 грн. пені за період, який загалом складає 15.10.2014р. 29.10.2015р.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період, який загалом складає 15.10.2014р. 29.10.2015р., відповідачу нараховано 1265,88 грн. 3% річних та 20054,00 грн. інфляційних втрат.

Також, позивач, з посиланням на ст. 536 ЦК України, нарахував відповідачу 11571,28 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами (за період, який загалом складає 15.10.2014р. 29.10.2015р.), застосувавши при цьому ставку НБУ.

Згідно пп. 8.3.1 п. 8.3 Умов, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, Порше Лізинг Україна має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, Порше Лізинг Україна надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, Порше Лізинг Україна має право направити третю вимогу щодо сплати та відмовитись від контракту в односторонньому порядку за п. 12.6.1 контракту.

В матеріалах справи містяться нагадування про сплату боргу з лізингових платежів, адресовані позивачем відповідачу: перше від 19.12.2014р., друге від 08.01.2015р., третє від 19.01.2015р.

В подальшому, позивач вкотре надсилав відповідачу нагадування, які називав третіми нагадуваннями від 04.02.2015р., від 17.02.2015р., від 04.03.2015р., від 18.03.2015р., від 03.04.2015р., від 20.04.2015р.

В підтвердження надсилання нагадувань позивачем надано поштові конверти від листів-нагадувань з відміткою поштового відділення „за закінченням терміну зберігання.

Відповідачем вимоги про оплату залишились без задоволення.

Відповідно до пп. 8.2.2 п. 8.2 Умов, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п. 8.3.1 цього контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг Україна вирішить надіслати таку третю вимогу).

З посиланням на вказаний вище пункт Умов, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 3894,75 грн., а саме: за перше нагадування від 19.12.2014р. - 241,50 грн., за друге нагадування від 08.01.2015р. - 322,00 грн., за третє нагадування від 19.01.2015р. - 405,00 грн., за третє нагадування від 04.02.2015р. - 417,50 грн., за третє нагадування від 17.02.2015р. - 640,00 грн., за третє нагадування від 04.03.2015р. - 587,50 грн., за третє нагадування від 18.03.2015р. - 631,25 грн., за третє нагадування від 03.04.2015р. - 650,00 грн.

У клопотанні, поданому 28.12.2015р., позивач пояснив, що дані стосовно курсу іноземної валюти долара США, який брався при розрахунку штрафу, на підставі п. 6.3 договору фінансового лізингу, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті, розміщуються на офіційному сайті банку КІБ ПАТ „Креді ОСОБА_5.

Згідно пп. 12.6.1 п. 12.6 Умов, Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитись від контракту та право на повернення обєкта лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

У випадках, передбачених п. 12.6 та 12.12, контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (п. 12.13 Умов).

Згідно п. 12.9 Умов, в разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Разом з третім нагадуванням від 20.04.2015р. позивачем відповідачу направлено вимогу за вих. №00007106 від 20.04.2015р. про сплату заборгованості протягом 3 днів з дня отримання вимоги, повідомлено про відмову від договору та зобовязано повернути обєкт лізингу впродовж 10 робочих днів з дня доставки цього повідомлення. Вказана вимога вручена відповідачу 30.04.2015р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №817.

Однак, відповідачем вимога виконана не була: заборгованість не погашено, обєкт лізингу не повернуто.

Згідно п. п. 13.1, 13.6 Умов, якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення обєкта лізингу, Порше Лізинг Україна має право вилучити (повернути) обєкт без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку. Якщо Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у цьому пункті 13, Порше Лізинг Україна матиме право на вилучення обєкта лізингу у лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

17.06.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було вчинено виконавчий напис №809 про повернення відповідачем на користь позивача обєкту лізингу.

02.07.2015р. державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №809 від 17.06.2015р.

Обєкт лізингу повернуто позивачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи актом опису та арешту майна від 30.07.2015р., складеним державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції, а також постановою ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2015р. у звязку з вилученням та поверненням обєкту лізингу позивачу.

Позивач заявив до стягнення збитки в розмірі 252357,33 грн., з яких 109115,13 грн. реальні збитки, а 143242,20 грн. упущена вигода.

Реальні збитки заявлено з посиланням на п.п. 13.5, 8.2.3 Умов, згідно яких лізингоодержувач відшкодовує всі та будь-які витрати, понесені Порше Лізинг Україна у звязку з вилученням (поверненням) обєкта лізингу, у тому числі витрати, повязані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги повязані з вилученням обєкта лізингу. У випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту.

На підтвердження понесення реальних збитків в сумі 95665,95 грн. у звязку з представництвом інтересів позивача у виконавчому провадженні позивачем надано: договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012р., рахунки-фактури №113 від 31.03.2015р., №219 від 17.06.2015р., №315 від 30.07.2015р., №330 від 06.08.2015р., акти наданих послуг №113 від 31.03.2015р., №219 від 17.06.2015р., №315 від 30.07.2015р., №330 від 06.08.2015р., платіжні доручення №50021913 від 09.04.2015р., №500023806 від 31.07.2015р., №50124515 від 17.09.2015р., №50003083 від 19.06.2015р.

На підтвердження понесення реальних збитків в сумі 7449,18 грн. у звязку із повторним виготовленням брелка дистанційного керування центральним замком, ключа-аварійного з транспондером та ключа-адаптації позивачем надано: рахунок-фактуру від 05.08.2015р., акт виконаних робіт від 25.08.2015р. та платіжне доручення №50024319 від 03.09.2015р.

На підтвердження понесення реальних збитків в сумі 6000,00 грн. у звязку з представництвом інтересів позивача у суді надано: договір про надання юридичних послуг від 09.06.2010р. з додатковими угодами від 15.01.2013р. та від 10.08.2015р., заявку №248, рахунок-фактуру №810 від 26.10.2015р., акт виконаних робіт №807 від 26.10.2015р., платіжне доручення №50025551 від 03.11.2015р.

Збитки у вигляді упущеної вигоди заявлено з посиланням на п.п. 6.18, 12.9 Умов, якими встановлено, що сторони погоджуються у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна лізинговий платіж буде вважатися платою за користування обєктом лізингу. У випадку припинення лізингу, лізингоодержувач зобовязаний оплатити будь-яку різницю між ринковою вартістю обєкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до плану відшкодування.

Позивачем розраховано щомісячний лізинговий платіж за травень 2015 року на суму 9150,90 грн., за червень 2015 року на суму 9031,69 грн., за липень 2015 року на суму 8940,03 грн. Різниця між вартістю обєкта лізингу та сумою несплачених лізингових платежів згідно розрахунку позивача склала 116119,58 грн.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про фінансовий лізинг, і кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, зокрема позивач зобовязався передати у розпорядження відповідача обєкт лізингу - транспортний засіб, а відповідач зобовязався прийняти обєкт лізингу та сплачувати лізингові платежі.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Положеннями ст. 11 Закону України „Про фінансовий лізинг передбачено, що лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Наявні матеріали справи свідчать про те, що позивач свої зобовязання за договором стосовно надання у розпорядження відповідача обєкта лізингу виконав у повному обсязі, приймання-передачу транспортного засобу оформлено відповідним актом. Натомість, відповідач належним чином не виконав свої зобовязання з оплати лізингових платежів, розмір та строки сплати яких сторонами погоджено в Плані відшкодування.

Отже, відповідач є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання, і у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Розмір боргу, який підлягає стягненню з відповідача, складає 22681,04 грн. Суд виходив з того, що договір про фінансовий лізинг був розірваний в позасудовому порядку 04.05.2015р. у звязку з відмовою позивача від договору (вимога про розірвання надіслана 20.04.2015р.+10 робочих днів).

Положеннями ч. 2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у відповідача обовязку сплати лізингових платежів за майбутні періоди після розірвання договору. Відповідно частина коштів, сплачених відповідачем 22.09.2015р., в сумі 33710,13 грн., неправомірно врахована позивачем на оплату лізингових платежів після розірвання договору - за травень, червень та липень 2015 року.

Оскільки, вказана вище сума врахована позивачем в рахунок сплати лізингових платежів, суд також враховує її в рахунок лізингових платежів, однак за період жовтень 2014 року лютий 2015 року.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості підлягають задоволенню частково в розмірі 22681,04 грн.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлені ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Сторони передбачили нарахування пені у випадку прострочення відповідачем сплати платежів у розмірі, що не суперечить вимогам Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Крім того, згідно умов договору пеня нараховується до моменту повної виплати платежу. Тобто, у даному випадку при обчисленні суми пені не застосовуються обмеження шестимісячним строком, передбачені ч. 6 ст. 232 ГК України, і нарахування пені за період більший ніж шість місяців є правомірним.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені суд не погоджується із періодом нарахування. Як вбачається з розрахунку, початком періоду нарахування пені по кожному платежу визначено 15 число розрахункового місяця. Однак, прострочка в оплаті починається з 16 числа розрахункового місяця, оскільки строк оплати лізингових платежів згідно плану відшкодування встановлено 15 число кожного місяця. Крім того, прийнято до уваги врахування коштів в сумі 33710,13 грн., сплачених 22.09.2015р., в рахунок погашення боргу лізингових платежів за період жовтень 2014 року лютий 2015 року. Відповідно, здійснивши перерахунок пені по кожному платежу з 16 числа місяця та врахувавши проплату в сумі 33710,13 грн., суд вважає правомірно нарахованою сумою пені 3855,43 грн.

У додатку до договору сторони встановили такий вид відповідальності відповідача як штраф у випадку прострочення сплати платежу за першу, другу та третю вимоги, надіслані позивачем відповідачу.

З огляду на те, що надіслані вимоги відповідачем не оплачено, позивач обгрунтовано заявив до стягнення штраф. Між тим, вимоги про стягнення штрафу підлягають задоволенню частково в сумі 968,50 грн. Суд виходив з того, що штраф передбачено за неоплату лише першої, другої та третьої вимоги. Трактування позивачем всіх наступних вимог як „третя вимога і відповідно нарахування на всі інші вимоги штрафу договором не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних суд не погоджується з періодом нарахування, оскільки початком періоду нарахування 3% річних по кожному платежу визначено 15 число розрахункового місяця.

Як вже вказувалось вище, прострочка в оплаті починається з 16 числа розрахункового місяця. Крім того, судом прийнято до уваги врахування коштів в сумі 33710,13 грн., сплачених 22.09.2015р., в рахунок погашення боргу лізингових платежів за період жовтень 2014 року лютий 2015 року. Тому, перерахувавши 3% річних з врахуванням вказаних обставин, суд вважає правомірно нарахованим розміром 3% річних 1156,63 грн.

Не погоджується суд і з періодами нарахування інфляційних втрат, оскільки вони розраховані за деякі періоди менше ніж за один місяць.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

При перерахунку інфляційних прийнято до уваги врахування коштів в сумі 33710,13 грн., сплачених 22.09.2015р., в рахунок погашення боргу лізингових платежів за період жовтень 2014 року лютий 2015 року.

Враховуючи те, що прострочка в оплаті за зобовязаннями жовтня 2014 року виникла 16.10.2014р., нарахування інфляційних починається з листопада 2014 року по серпень 2015р.; за зобовязаннями листопада 2014 року прострочка виникла 16.11.2014р., нарахування інфляційних - з грудня 2014 року по серпень 2015 року; за зобовязаннями грудня 2014 року прострочка з 16.12.2014р., нарахування інфляційних з січня 2015 року по серпень 2015 року; за зобовязаннями січня 2015 року прострочка з 16.01.2015р., нарахування інфляційних з лютого 2015 року по серпень 2015 року; за зобовязаннями лютого 2015 року прострочка з 16.02.2015р., нарахування інфляційних з березня 2015 року по жовтень 2015 року; за зобовязаннями березня 2015 року прострочка з 16.03.2015р., нарахування інфляційних з квітня 2015 року по жовтень 2015 року; за зобовязаннями квітня 2015 року прострочка з 16.04.2015р., нарахування інфляційних з травня 2015 року по жовтень 2015 року.

Таким чином, перерахувавши інфляційні, прийнявши до уваги позицію щодо нарахування інфляційних, викладену у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., обгрунтовано заявленою сумою інфляційних є 14594,21 грн.

Підставами для застосування до правовідносин ст. 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Умовами укладеного між сторонами у справі договору розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлений. Не встановлений в даному випадку й розмір процентів також законом або іншим актом цивільного законодавства.

Застосування позивачем аналогії закону на підставі ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, не може бути прийнято судом з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Таким чином, аналогію закону можна застосовувати виключно у подібності спірних неврегульованих правовідносинах.

Правовідносини у даній справі виникли на підставі договору фінансового лізингу, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, і підпадають під дію глави 54 ЦК України „Купівля-продаж та глави 58 ЦК України „Найм. Оренда. В той час, як статтею 1048 ЦК України передбачено проценти у сфері надання позики, де правовідносини регулюються главою 71 ЦК України „Позика. Кредит. Банківський вклад.

З огляду на те, що договір фінансового лізингу та позики є різними за своєю правовою природою видами договірних зобовязань і для них не є характерним регулювання подібних за змістом цивільних відносин, що в свою чергу виключає можливість застосування до договору фінансового лізингу за аналогією права будь-яких норм законодавства, які регулюють відносини позики, зокрема, ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.08.2013р. у справі №3-22гс13, від 27.12.2010р. у справі №9/67-38 та від 15.04.2015р. у справі №3-39гс15.

Враховуючи те, що сторонами у договорі, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування чужими грошовими коштами в даному випадку не встановлений, а чинним законодавством не передбачено можливість застосування до договору лізингу положень про позику, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно положень ст. 224 Господарського кодексу України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Обовязковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобовязання; наявність збитків; причинний звязок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобовязання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку ст. 33 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд зазначає, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Витрати на оплату юридичних послуг, по виготовленню брелка та ключів не є збитками, оскільки такі витрати не мають обовязкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором про фінансовий лізинг.

Отже, отримання позивачем послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження, супроводження повернення обєкту лізингу, виготовлення брелка та ключів, послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді, не є обовязковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

Саме лише посилання на умови договору про відшкодування будь-яких понесених витрат не доводять сам факт наявності збитків.

Таким чином, витрати, які включені позивачем до складу прямих збитків не відповідають вимогам ст. 22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України, а тому вимога про стягнення збитків, завданих у звязку із порушенням відповідачем своїх зобовязань за договором, є безпідставною та необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора, позивача у справі, обовязок доказування розміру збитків, завданих йому порушенням зобовязання, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України, і доведення того, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі використання обєкта лізингу.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку різниці між вартістю об'єкта лізингу та сумою несплачених лізингових платежів.

Однак, такі розрахунки є теоретичними (умовними), побудовані на можливих очікуваннях отримання певного прибутку (доходу) та не підтверджені відповідними належними та допустимим доказами. Крім того, заявлені позивачем збитки (упущена вигода) розраховані з використанням розміру передбачених договором лізингових платежів на майбутнє, що не передбачено чинним законодавством України.

Отже, позивачем не доведено обовязкових умов для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, тому вимоги про стягнення збитків, що виникли у звязку з припиненням договору, задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 29.12.2015р. у справі №911/1623/15.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення 22681,04 грн. основної заборгованості, 3855,43 грн. пені, 968,50 грн. - штрафу, 1156,63 грн. 3% річних, 14594,21 грн. інфляційних втрат.

У частині позовних вимог про стягнення 33710,13 грн. основної заборгованості, 252357,33 грн. збитків, 366,40 грн. пені, 2926,25 грн. - штрафу, 109,25 грн. 3% річних, 5459,79 грн. інфляційних втрат, 11571,28 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна, м. Київ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький про стягнення 56391,17 грн. основної заборгованості, 252357,33 грн. збитків, 3894,75 грн. штрафу, 4221,83 грн. пені, 1265,88 грн. 3% річних, 20054,00 грн. інфляційних втрат, 11571,28 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Порше Лізинг Україна (м. Київ, проспект Павла Тичини, 1В, офіс „В; код 35571472) 22681,04 грн. (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят одну гривню 04 коп.) основної заборгованості, 3855,43 грн. (три тисячі вісімсот пятдесят пять гривень 43 коп.) пені, 968,50 грн. (девятсот шістдесят вісім гривень 50 коп.) - штрафу, 1156,63 грн. (одну тисячу сто пятдесят шість гривень 63 коп.) 3% річних, 14594,21 грн. (чотирнадцять тисяч пятсот девяносто чотири гривні 21 коп.) інфляційних втрат, 1218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення 33710,13 грн. основної заборгованості, 252357,33 грн. збитків, 366,40 грн. пені, 2926,25 грн. - штрафу, 109,25 грн. 3% річних, 5459,79 грн. інфляційних втрат, 11571,28 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, відмовити.

Повне рішення складено 25 січня 2016 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника: 1 - до справи, 2 - позивачу (м. Київ, проспект Павла Тичини, 1 В, офіс "В"; з повідомленням про вручення), 3 - представнику позивача ТОВ „Юридична фірма Вернер ОСОБА_8 (м. Київ, а/с 199), 4 - відповідачу.