РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/22409/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус"
До Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
Провизнання правочину недійсним
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Шаркаді І.І., представник, довіреність № 000-ЮРС від 05.01.2015 р.;
Від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність № 001від 05.05.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору від 23.07.2010 № 606, укладеного з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 № 910/22409/15, яку призначено до розгляду на 06.10.2015.

Ухвалою від 06.10.2015 розгляд справи було відкладено на 29.10.2015 у зв'язку з неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних судом документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року провадження у справі № 910/22409/15 зупинено до вирішення апеляційного провадження справи № 910/15874/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 р. поновлено провадження у справі 910/22409/15, розгляд справи призначено на 19.01.2016 р.

В ході розгляду спору по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити, вказуючи, що спірний договір зі сторони Публічного акціонерного товариства "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" був підписаний особою, яка не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, вказуючи на законності укладеного правочину, що, зокрема, підтверджено судовим рішенням у справі № 910/15874/15 про стягнення заборгованості за договором від 23.07.2010 № 606, яке набрало законної сили.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) 23.07.2010 року було укладено договір № 606 (далі - договір), предметом якого відповідно до умов договору є зобов'язання виконавця виконати на свій ризик роботи, які передбачені цим договором, за замовленням замовника, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу. Замовник замовляє виконавцю виконання робіт щодо "Кіа Ріо", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а саме проведення перевірки обставин ДТП.

Згідно з п. 2.3. договору за результатами виконання робіт виконавець повинен передати замовнику звіт та акт виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.1. договору, за даним договором замовник виплачує виконавцю вартість робіт у розмірі 15150,00 грн. без ПДВ.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що зі сторони Публічного акціонерного товариства "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" спірний договір було підписано ОСОБА_4, який не мав повноважень на вчинення правочинів від імені Товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За п. 7 ст. 176 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частинами 1-4 ст. 180 Господарського кодексу України визначено зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Сторонами погоджено його істотні умови, а саме: предмет, ціну та строк дії договору.

Таким чином, судом встановлено, що укладаючи договір сторони досягли згоди, щодо усіх його істотних умов.

Згідно з ст. 35 ГПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 у справі № 910/15874/15 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про стягнення заборгованості за договором № 606 від 23.07.2010, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 р., були встановлені наступні обставини. Зокрема, на виконання умов спірного договору № 606 від 23.07.2010 відповідачем було передано акт виконаних робіт від 30.10.2012 року за договором № 606 від 23.07.2010 року скріплений печатками та підписами сторін. Відповідно до вказаного акту виконавець передав, а замовник прийняв звіт про виконані роботи. Акт виконаних робіт не містить жодних застережень щодо неналежності виконанням відповідачем робіт по договору.

Від позивача спірний договір № 606 від 23.07.2010 р. та акт виконаних робіт від 30.10.2012 року підписано ОСОБА_4, повноваження якого на вчинення зазначених дій підтверджуються довіреністю № 4308 ЮРС від 31.10.2011 року та договором-дорученням на посередницькі послуги старшого аварійного комісара від 28.10.2009 року.

Також суд враховує, що підписи на договорі та акті скріплені печаткою позивача про втрату якої останній не заявляв. Також суд звертаю увагу на те, що з моменту укладання договору пройшло більше 5 років і за цей період скаржник його не оспорював, претензій щодо виконаних робіт не надавав, судом спірний договір недійсним не визнавався.

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що ОСОБА_4 не мав повноважень на підписання спірного правочину є безпідставниви та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до статті ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних належних доказів на підтвердження того, що договір № 606 від 23.07.2010 року суперечить вимогам законодавства, позивачем не надано.

Згідно з нормами статті 1 Господарського процесуального кодексу України, до Господарського суду мають право звертатися підприємства та організації за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивач не довів суду, порушення яких саме його прав і охоронюваних законом інтересів мало місце з боку відповідача.

У відповідності до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України решта наведених сторонами доказів, судом не приймається як такі, що не мають значення для справи, та не впливають на розгляд справи по суті.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору № 606 від 23.07.2010 року задоволенню не підлягають як безпідставні та не обґрунтовані.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 22.01.2016 р.