РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа № 907/1119/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго»

до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Фонд державного майна України

про визнання права власності

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Ландовська М.В. за довіреністю № 147 від 29.12.2015 р.;

від відповідача: Демчишак Р.Ю. за довіреністю № 1/2016 від 12.01.2015 р.;

від третьої особи: Зубенко М.О. за довіреністю № 542 від 31.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - відповідач) про визнання права власності на об'єкт нерухомості, а саме на нежитлову будівлю Центрального розподільного пункту (ЦРП № 1), загальною площею 64,20 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Новака, 8 «б».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що в 1995 році в процесі корпоратизації на базі Закарпатського обласного підприємства електричних мереж було створено Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Закарпаттяобленерго», правонаступником якої є позивач. За твердженням позивача, під час корпоратизації в статутний фонд підприємства було серед іншого включено спірну будівлю, що на його думку підтверджується: актом вводу в експлуатацію від 07.12.1995 р., наказом про проведення інвентаризації № 106 від 15.06.1995, інвентаризаційною відомістю станом на 01.06.1996 р., актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 30.06.1995 р., аудиторським висновком від 18.04.2014 р. Намагаючись зареєструвати право власності на спірне майно, позивач виявив відсутність акту приймання-передачі майна до статутного капіталу підприємства під час корпоратизації, з огляду на його втрату. Оскільки засновником ДАЕК «Закарпаттяобленерго» виступило Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, позивач звернувся до нього з запитами щодо підтвердження права власності на спірну будівлю. Оскільки Міністерство відмовилось підтвердити право власності позивача, він вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 26.10.2015 р. порушено провадження у справі № 907/1119/15, її розгляд призначено на 09.11.2015 р.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 09.11.2015 р. справу № 907/1119/15 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва на підставі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 16.11.2015 р., зазначену справу передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.11.2015 р. суддею Ломакою В.С. справу № 907/1119/15 було прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду на 08.12.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2015 р. на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд державного майна України, згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 22.12.2015 р.

Після завершення судового засідання 08.12.2015 р., через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання № 114-25/8727 від 07.12.2015 р. про проведення судових засідань у справі № 907/1119/15 у режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2015 р. в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

У судовому засіданні 18.01.2016 р. від представника третьої особи надійшли письмові пояснення у справі.

У судовому засіданні 18.01.2016 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.1955 р. комісією Ужгородського енергокомбінату було складено Акт, згідно з яким, зокрема, вирішено прийняти в експлуатацію кабельну лінію 6 кв. від ТП № 8 до ЦРП та від ЦРП до ТП Радіобудинку довжиною 2400 м., ЦРП по вулиці Лікарняній (Больничной) і ТП Радіобудинку.

15.06.1995 р. Міністерство енергетики та електрифікації України прийняло наказ № 106 «Про склад комісії з корпоратизації державних підприємств і виробничих об'єднань», відповідно до якого керівникам державних і виробничих енергетичних об'єднань, що корпоратизуються у 1995 році, було доручено, зокрема, провести інвентаризацію майна державних підприємств і об'єднань відповідно до Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1993 р. № 158.

21.06.1995 р. Закарпатським обласним підприємством електричних мереж було прийнято наказ № 122 «Про склад комісії з інвентаризації майна підприємства».

На виконання вказаного наказу було складено інвентаризаційну відомість основних засобів станом на 01.06.1995 р., відповідно до якої в якості майна Закарпатського обласного підприємства електричних мереж відображено будівлю ЦРП-1 по вул. Новака у м. Ужгород.

29.06.1995 р. комісією з корпоратизації було складено Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Закарпатського обласного підприємства електричних мереж.

14.07.1995 р. Міністерство енергетики та електрифікації України прийняло наказ № 123 «Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», відповідно до якого було вирішено, зокрема, затвердити акт оцінки цілісного майнового комплексу Закарпатського обласного підприємства електричних мереж; заснувати на базі Закарпатського обласного підприємства електричних мереж Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Закарпаттяобленерго» та затвердити її статут.

05.06.2013 р. позивач з метою оформлення прав власності на нерухоме майно, яке було передано до статутного фонду ПАТ «Закарпаттяобленерго», звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України із запитом щодо надання переліку такого нерухомого майна.

У відповідь листом від 17.06.2013 р. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило, що документи, які підтверджують передачу нерухомого майна до статутного фонду Товариства під час корпоратизації, в Міністерстві відсутні. При цьому, було зазначено, що з метою впорядкування обліку нерухомого майна Товариству необхідно надати на адресу Міністерства документи, визначені п. 2.3. Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.11.2003 р. № 2097.

25.06.2013 р. Фонд державного майна України листом за № 10-15-7873 повідомив позивача про перелік майна, яке не увійшло до статутного капіталу, але перебуває на балансі ПАТ «Закарпаттяобленерго», орган управління яким: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України. До вказаного переліку спірну будівлю ЦРП-1 не включено.

06.12.2013 р. на замовлення позивача КП «Архітектурно-планувальне бюро» було виготовлено Технічний паспорт на центральний розподільчий пункт (ЦРП № 1), що розташований по вулиці Новака, 8 «б» у місті Ужгород.

Листом від 17.02.2014 р. позивач надав Міністерству енергетики та вугільної промисловості України у відповідь на лист від 17.06.2013 р. копії наказу Міністерства енергетики та електрифікації України № 123 від 14.07.1995 р., Статуту ПАТ «Закарпаттяобленерго», Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, аудиторського висновку, плану розміщення акцій, наказу Мінпаливенерго № 193 від 01.06.2006 р., наказу ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» № 182 від 30.06.2006 р., протоколу засідання інвентаризаційної комісії по ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» від 21.06.2006 р., інвентаризаційні відомості по інвентаризації основних засобів ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» від 01.06.2006 р.

У відповідь листом від 24.03.2014 р. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило позивача, що у складі наданих документів відсутні інвентаризаційні описи, а інвентаризаційні відомості та аудиторський висновок станом на 01.07.2006 р. не можуть бути взяті до уваги, так як складені не на дату оцінки об'єкта.

18.04.2014 р. Аудиторською компанією «Закарпат Бізнес Консалттінг» було складено Звіт про фактичні результати виконання погоджених процедур, згідно з яким не виявлено розбіжностей між даними Переліку нерухомого майна (будівель та передаточних пристроїв), переданого до статутного фонду ДАЕК «Закарпаттяобленерго», представленого позивачем, та даними інвентаризаційної відомості станом на 01.06.1995 р.

Листом від 24.04.2014 р. позивач надав Міністерству енергетики та вугільної промисловості України аудиторський висновок у формі звіту про фактичні результати виконання погоджених процедур, додатком до якого є перелік нерухомого майна, що увійшли до статутного фонду ДАЕК «Закарпаттяобленерго».

Листом від 12.08.2014 р. позивач повторно звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з проханням розглянути надані документи та затвердити перелік об'єктів нерухомості, які увійшли до статутного фонду Товариства під час корпоратизації.

У відповідь листом від 22.08.2014 р. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило, що оскільки передача майна відбулась у 1995 році, у Міністерства відсутні підстави для підтвердження переліку об'єктів нерухомого майна, яке увійшло до статутного капіталу ПАТ «Закарпаттяобленерго» під час корпоратизації.

26.09.2014 р. та 21.01.2015 р. позивач в черговий раз звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з проханням розглянути надані документи та затвердити перелік об'єктів нерухомості які увійшли до статутного фонду Товариства під час корпоратизації.

У відповідь листом від 17.02.2015 р. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило, що з наведеного питання поінформувало Фонд державного майна України.

07.11.2014 р. Ужгородська міська рада рішенням № 1508 затвердила позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0268) площею 0, 0183 га для розміщення будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об'єктів передачі електричної та теплової енергії по вул. Новака, б/н та вирішено надати її в оренду строком на 3 роки до 07.11.2017 р.

Відповідно до Довідки Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 14.08.2015 р. будівлі ЦРП-1 на орендованій земельній ділянці по вул. Новака, б/н (кадастровий номер :01:001:0268) згідно адресного плану міста та рішення міськвиконкому № 247 від 12.08.2015 р. надана поштова адреса: м. Ужгород, вул. Новака № 8 «б».

09.10.2015 р. позивач звернувся до Управління Ужгородського міськрайонного управління юстиції із заявою про реєстрацію права власності на будівлю ЦРП-1, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Новака, 8б.

Відповідно до пояснень позивача, реєстрації права власності не відбулось, оскільки у позивача відсутній документ, що підтверджує факт передачі спірної будівлі до статутного фонду Товариства.

Згідно з Довідкою від 12.10.2015 р., складеною позивачем, будівля ЦРП-1, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Новака, 8б (Больничная), старий інвентарний номер - 098, новий інвентарний номер - 00097, наразі перебуває у складі основних засобів на балансі позивача.

Враховуючи вказані обставини, позивач, вирішив з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звертись до суду з даним позовом, посилаючись на незаконність дій (бездіяльності) відповідача в силу на п. 2.2. Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, що затверджене Наказом Фонду державного майна України № 2097 від 25.11.2003 р., згідно з яким визначено, що на письмовий запит відкритого акціонерного товариства або осіб, які відповідно до законодавства України є правонаступниками відкритих акціонерних товариств, арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у разі порушення справи про банкрутство підприємства, засновник відкритого акціонерного товариства готує перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства за формою, що наведена в додатку 3.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання права власності на об'єкт нерухомості.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частинами 1 та 4 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до ст. 1 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з п. 52 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв'язку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає акт приймання-передачі об'єкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.

Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Виданий у встановленому законом порядку Перелік нерухомого майна, переданого у статутний фонд підприємства, може вважатись іншим документом, що підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно.

Досліджуючи питання правомірності відмови відповідача у складанні за запитом позивача такого переліку, суд відзначає про безпідставне посилання позивача на приписи пункту 2.3. Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, що затверджене Наказом Фонду державного майна України № 2097 від 25.11.2003 р.

Так, слід враховувати, що наказом Міністерства енергетики та електрифікації України № 123 від 14.07.1995 р. було вирішено заснувати на базі Закарпатського обласного підприємства електричних мереж Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Закарпаттяобленерго».

Таким чином, в даному випаду, у розгляді питання про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, переданих до статутного фонду, потрібно керуватись розділом 4 вказаного Положення, який стосується державних акціонерних компаній, а не розділом 2, який стосується відкритих акціонерних товариств.

Відповідно до п. 4.1. Порядку визначено, що при створенні холдингової компанії, державної акціонерної компанії невід'ємним додатком до рішення про створення компанії є акт приймання-передавання нерухомого майна, який готується за формою, що наведена в додатку 1.

Згідно з п. 4.2. Порядку визначено, що на письмовий запит державної акціонерної компанії у разі, якщо стосовно цієї компанії прийнято рішення про приватизацію та в установленому порядку прийнято від уповноваженого органа компанії документи, які необхідні для приватизації компанії, а також у разі, якщо відсутні підтверджувальні документи, Фонд державного майна України подає перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду компанії, за формою, що наведена в додатку 4.

Відповідно до розділу 5 Порядку державний орган приватизації готує підтвердження права власності на окремі будівлі, споруди та нежитлові приміщення, які передані до статутного фонду господарського товариства або у власність покупцю на письмовий запит заявника.

У разі відсутності документів, що стосуються бухгалтерського обліку, заявник для підготовки відповідних документів залучає особу, яка має ліцензію на заняття аудиторської діяльності або сертифікат суб'єкта оціночної діяльності.

Державний орган приватизації для формування переліку об'єктів нерухомого майна може запросити додаткові матеріали в уповноваженого органа товариства, компанії або заявника.

У разі, якщо заявник не може надати підтверджувальні документи, які необхідні для підготовки переліку нерухомого майна приватизованого об'єкта або переданого до статутного фонду господарського товариства, крім об'єктів, які приватизувались відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», державним органом приватизації створюється комісія, до складу якої входять представники уповноважених осіб, державного органу приватизації, заявника, місцевих органів влади за їх згодою.

Таким чином, з наведеного слідує, що позивач з метою отримання відповідного Переліку мав звертатись до Фонду державного майна України з відповідним запитом і тільки після відмови останнього в складенні такого переліку майна, - звертатись за захистом своїх прав до суду, визначивши належного відповідача.

Наразі ж, заявлений позов є не лише передчасним, але й поданий до неналежного відповідача.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, вони не підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.2016 р.

Суддя В.С. Ломака