РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа № 910/7916/15-г

Колегія суддів Господарського суду міста Києва у складі: Карабань Я.А. (головуючий), Мельника В.І. та Сівакової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-МОНТАЖНА КОМПАНІЯ «ЕРА»
допублічного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД»
проВизнання недійсним правочину,

за участю представників сторін:
від позивача:не з'явилися;
від відповідача:Мамаєнко О.Д. (довіреність від 11.01.2016 № б/н),

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ТОВ «ПРОЕКТНО-МОНТАЖНА КОМПАНІЯ «ЕРА» (далі - ТОВ «ПМК «ЕРА») з позовом до ПАТ «КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД» (далі - ПАТ «КМЗ») про визнання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсною.

Позов мотивований тим, що директор ТОВ «ПМК «ЕРА» оспорювану угоду не підписував, тобто його підпис є підробленим. Також позивач вказує на те, що акт звірки взаємних розрахунків його керівником також не підписувався. Про існування вказаних документів позивач дізнався лише 12 березня 2015 року під час ознайомлення з матеріалами господарської справи № 910/2363/15-г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2015 прийнято вказаний вище позов до розгляду та порушено провадження у справі № 910/7916/15-г.

До господарського суду 22 квітня 2015 року надійшла заява позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення справжності підпису директора ТОВ «ПМК «ЕРА» на оспорюваному правочині.

Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, подав до суду відзив, яким позовну вимогу відхилив повністю з урахуванням такого. Оспорюваний правочин та акт звірки були предметом дослідження у господарській справі № 910/2363/15-г, а у рішенні Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі № 910/2363/15-г встановлено, що відповідач звертався до позивача із претензією від 04.12.2013, у якій посилався на оспорюваний правочин та акт звірки, а тому твердження позивача про виявлення вказаних документів лише 12 березня 2015 року є безпідставними. З урахуванням викладеного відповідач зазначає, що позивач, дізнавшись про наявність оспорюваної угоди та акту звірки, жодним чином не відреагував, тобто не запросив від відповідача пояснень щодо підстав висунутих вимог, не звернувся до правоохоронних органів з приводу застосування печатки позивача невідомими особами. Також відповідач вважає, що у суду були б відсутні підстави для задоволення позову ПАТ «КМЗ» у справі № 910/2363/15-г, у разі обґрунтованості позову у даній справі.

Від відповідача 06 травня 2015 року надійшли письмові заперечення проти заяви позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки така заява є безпідставною і не обґрунтованою, та жодним чином не впливає на зменшення розміру його заборгованості перед відповідачем, яка встановлена рішенням суду від 01.04.2015 у справі № 910/2363/15-г.

Позивач 27 травня 2015 року подав до суду письмові пояснення від 27.05.2015 № б/н, у яких зазначив, що питання щодо дійсності та підписання угоди не було предметом дослідження у справі № 910/2363/15-г.

Ухвалою від 27.05.2015 суд зупини провадження у даній справі до набрання рішенням суду від 01.04.2015 у справі № 910/2363/15-г законної сили.

Ухвалою від 11.11.2015 провадження у даній справі поновлено, в силу скасування судом касаційної інстанції ухвали від 27.05.2015.

Ухвалою від 12.11.2015 справу прийнято до провадження колегії суддів у складі: Карабань Я.А. (головуючий суддя), Мельника В.І. та Сівакової В.В.

Позивач 07 грудня повторно подав до суду клопотання від 07.12.2015 № б/н про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Колегія суддів у судовому засіданні 07 грудня 2015 року, заслухавши усні пояснення повноважного представника позивача та дослідивши матеріали справи, відмовила у задоволенні клопотання позивача від 07.12.2015 № б/н про призначення експертизи у зв'язку невиконанням позивачем ухвали суду від 12.11.2015.

Представник позивача у судове засідання 18 січня 2016 року не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка, яка міститься у матеріалах справи.

У судовому засіданні 18 січня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, колегією суддів встановлено таке.

Між ТОВ «ПМК «ЕРА» (далі - сторона 1) та ПАТ «КМЗ» (далі - сторона 1) укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.08.2013 (далі - угода).

Відповідно до п. 1 угоди сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижчевказаних договорів, у яких сторона 1 і сторона 2 є сторонами.

Згідно з п. 2 угоди сторона 2 є кредитором, а сторона 1 є боржником при виконанні грошового зобов'язання в сумі 442870,00 грн за договором підряду від 10.09.2009 № 297/2009/ГП.

Як вбачається з п. 3 угоди, сторона 2 є боржником, а сторона 1 є кредитором при виконанні грошового зобов'язання в сумі 219906,80 грн за договорами: а) договір на виконання проектно-вишукувальних робіт коригування проектувальної документації стадій «Проект» та «Робоча документація» від 26.02.2007 № 110/2007; б) договір підряду від 12.02.2009 № 276/2009.

Пунктом 4 угоди передбачено, що зобов'язання сторони 1, яка є боржником перед стороною 2, яка є кредитором, частково зменшується на суму 219906,80 грн. З моменту набрання чинності угоди сторони є зобов'язаними: сторона 1 є боржником стороні 2 в сумі 222963,20 грн за договором підряду від 10.09.2009 № 297/2009/ГП.

У відповідності до п. 7 угода складена у двох примірниках, кожен з яких має юридичну силу.

Угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та її скріплення печатками сторін.

Колегіє суддів встановлено, що угоду підписано з боку сторони 1 директором Дремлюхом Р.Ю., а зі сторони 2 - директором Бутенко В.М. Також спірна угода скріплена відбитками печаток її сторін.

Оригінал спірної угоди колегією суддів оглянуто у судових засіданнях.

Так, статтею 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Спір між сторонами даної справи виник внаслідок таких обставин. Як стверджує позивач, підпис на угоді виконано не Дремлюхом Р.Ю., а іншою невстановленою особою. На думку позивача, підпис на угоді має схожість із підписом Дремлюха Р.Ю., проте виконаний іншою особою з наслідуванням підпису директора. Згідно з твердженнями позивача, останній дізнався про спірну лише 12 березня 2015 року під час ознайомлення із господарською справою № 910/2363/15-г. Крім того позивач зазначає, що акт звіряння взаємних розрахунків від 31.08.2013 № 2053 його директор також не підписував.

З урахуванням викладених обставин, позивачем заявлена вимога про визнання угоди недійсною на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

За результатами оцінки судом належних і допустимих доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність і необґрунтованість позову з огляду на таке.

Отже, по-перше, згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що наявність печатки на спірній угоді є свідченням скріплення не підпису особи, а самого документу.

Поряд із наведеним колегія суддів відзначає, що позивач жодним чином не заперечує проти автентичності відтиску його печатки, здійсненого на угоді, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про звернення позивача до правоохоронних органів із заявою щодо втрати зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне її використання третіми особами всупереч волі ТОВ «ПМК «ЕРА».

Таким чином, відтиск печатки ТОВ «ПМК «ЕРА», наявний на угоді, є свідченням участі позивача, як юридичної особи, у здійсненні господарської операції (у даному випадку - зарахування зустрічних однорідних вимог).

Наведене узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у постановах від 01.11.2011 у справі № 21/235-09 та 09.04.2013 у справі № 5023/5085/12.

По-друге, колегією суддів встановлено, що 04 грудня 2013 року відповідачем направлявся позивачеві лист-претензія від 04.12.2013 № 982, у якому відповідач посилався на спірну угоду, а також на акт звіряння взаємних розрахунків від 31.08.2013 № 2053, і з урахуванням яких вимагав від позивача сплати заборгованості в сумі 222963,21 грн, яка виникла на підставі договору підряду від 10.09.2009 № 297/2009/ГП.

Колегія суддів відзначає, що лист відповідача від 04.12.2013 № 982 позивач в особі свого представника отримав 11 грудня 2013 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення поштового зв'язку про вручення поштового відправлення. Вказаний лист, докази його надсилання та отримання містяться у матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Колегія суддів водночас зазначає, що наведені обставини також встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі № 910/2363/15-г.

Наведені фактичні обставини спростовують твердження позивача про його обізнаність про існування спірної угоди лише 12 березня 2015 року.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога про визнання угоди недійсною задоволенню не підлягає.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Згідно з вимогами, визначеними ч. 5 ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОЕКТНО-МОНТАЖНА КОМПАНІЯ «ЕРА» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 січня 2016 року.

Головуючий суддя Я.А. Карабань

Суддя В.І. Мельник

Суддя В.В. Сівакова