донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

02.02.2016р. справа №908/5100/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, с. Сонячне Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від07.12.2015р. (повний текст підписано 14.12.2015р.)
по справі№908/5100/15 (суддя Мойсеєнко Т.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Укрнасінняпром»,с. Сонячне Запорізької області
до Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, с. Сонячне Запорізької області
про стягнення 71 735,29грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укрнасінняпром»,с. Сонячне Запорізької області (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, с. Сонячне Запорізької області (Відповідач) про стягнення 71 735,29грн. заборгованості, з яких: основного боргу 36 130,46грн., інфляційних втрат 30 277,32грн. та 3% річних 5 327,51грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.12.2015р. (повний текст підписано 14.12.2015р.) у справі №908/5100/15 позовні вимоги були задоволені частково стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, основного боргу у розмірі 36 130,46грн., інфляційних втрат у розмірі 26 647,91грн. та 3% річних у розмірі 3 253,83грн., в іншій частині позову було відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх грошових зобовязань за поставлену продукцію відповідно до видаткових накладних та перериванням строку позовної давності щодо суми боргу, про застосування якої заявив Відповідача, внаслідок підписання уповноваженими представниками сторін актів звірення розрахунків та акту заліку зустрічних вимог, зміст яких в контексті наданих первинних документів про господарські операції, вказує на визнання боргу.

Державне підприємство «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає помилковий висновок суду про наявність підстав, які б свідчили про переривання строку позовної давності, оскільки з наданого Позивачем акту заліку заборгованості не вбачається визнання Відповідачем стягуваної заборгованості у розмірі 36 130,46грн., як і з наданих актів звірки, адже акт звірки від 01.01.2013р. відображає лише господарські операції з 31.10.2010р. по 31.12.2012р., між тим поставка відбулася - 15.10.2010р., а акт-звірки від 31.03.2012р. не містить даних, як про обороти за період та сальдо кінцеве, так і підтвердження вказаної заборгованості, окрім того, оборотно-сальдова відомість по рахунку №361, також не може свідчити про переривання строку позовної давності за видатковою накладною № РН-0000156 від 15.10.2010р., оскільки вона підписана та складена самим Позивачем під час розгляду справи, як і наданий на вимогу суду розгорнутий акт звірки, таким чином підстав для переривання позовної давності у даному випадку не вбачається, що має наслідком застосування ч.4. ст.267 Цивільного кодексу України.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О. та суддів Зубченко І.В. і ОСОБА_3

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.01.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 02.02.2016р. о 11.55год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 02.02.2016р. без пояснення причин і попри вжиті судом заходи з належного повідомлення, не зявився.

Представник Позивача у судове засідання 02.02.2016р. також не зявився, проте через канцелярію суду надав заперечення на апеляційну скаргу (а.с.а.с.46-49 т.3) та клопотання про відкладання розгляду справи (а.с.а.с.37-45 т.3), вмотивоване зайнятості представника в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку про відхилення означеного клопотання, оскільки явка представника Позивача не визнавалась обовязковою, його позиція по суті предмету апеляційного перегляду доведена до відома суду у письмових запереченнях, а за наявністю бажання взяти участь у судовому засіданні Позивач не був обмежений забезпечити представництво своїх інтересів іншої особою в порядку ст.28 Господарського процесуального кодексу України.

З аналогічних підстав апеляційний суд не вбачає перешкод для розгляду скарги по суті і через відсутність представника Скаржника.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000114 від 15.10.2010р.(а.с.46 т.1) сторони підписали видаткову накладну №РН-0000156 від 15.10.2010р.(а.с.10т.1), на підставі якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» (Постачальник) поставило на користь Державного підприємства «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України (Покупець) насіння озимого ячменя «Метелиця» супереліта у кількості 9765кг. на суму 30108,72грн., що з урахуванням ПДВ складає 36 130,46грн.

Товар за накладною, як свідчать матеріали справи, був отриманий представником Відповідача - ОСОБА_5 на підставі довіреності №192 від 15.10.2010р. (а.с.11 т.1). Факт отримання означеного товару Скаржником не оспорюється.

Між тим, Державним підприємством «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України» не було оплачено вартість отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000156 від 15.10.2010р., у звязку з чим виникла спірна заборгованість у розмірі 36 130,46грн.

Відповідно до статуту Відповідача (нова редакція від 07.09.2011р., а.с.а.с.52-65 т.1), Державне підприємство «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України» є правонаступником майнових прав та зобовязань Державного підприємства «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України.

Позивачем, відповідно до матеріалів справи, була направлена вимоги №97 від 17.04.2013р.(а.с.а.с.12-15) на адресу Відповідача зі спонуканням протягом семи днів з дня предявлення такої вимоги перерахувати на його рахунок суму заборгованості у розмірі 879 043,71грн., яка включає і суму заборгованості за накладною №РН-0000156 від 15.10.2010р.

Проте, заборгованість Відповідачем у встановлені строки сплачена не була, на підтвердження чого Позивачем надані підписані сторонами акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2012р.(а.с.9т.2) та на 01.01.2013р.(а.с.10 т.2).

Так, в акті звірки станом на 31.03.2012р. відображено початкове сальдо на кінець 2011р. в розмірі 906 405,61грн., а потім відображені розрахунки за січень-березень 2012р., в рядку дебіт акту звірки від 31.03.2012 р. за договором б/н від 28.09.2010р. рахується дебіторська заборгованість в сумі 143 615,46грн., яка, за поясненнями Позивача, складається з двох сум, а саме: з 36 130,46грн. (рахунок-фактура №СФ-0000114 від 15.10.2010р., видаткова накладна № РН-0000156 від 15.10.2010р.) та суми 107 485,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000093 від 28.09.2010р., видаткова накладна № РН-0000132 від 28.09.2010р.(а.с.а.с.185-186 т.2). Наразі, за з матеріалів справи вбачається, що договір від 28.09.2010р. між сторонами не укладався, і помилковість його визначення в акті звірення Відповідачем не спростована.

В свою чергу, з акту звіряння сторін станом на 01.01.2013р. по розрахунках за період з 31.10.2011р. по 31.12.2012р., вбачається узгоджене сторонами початкове сальдо станом на жовтень 2011р. в сумі 912597,88грн. на користь Позивача, розрахунки за 2011 та 2012р., а також проведений сторонами 31.12.2012р. залік взаємних вимог (а.с.8 т.2)

Апеляційний судом співставлені відомості представлених первинних документів (а.с.а.с.11-245 т.2), відображених в акті звірення розрахунків станом на 06.10.2015р. (а.с.а.с.6,7 т.2), від підписання якого (з зауваженнями чи без) Відповідач ухилився та відомостей про проведення інших господарських операцій в розглядуваному періоді не надав. За результатами аналізу відомостей щодо сум проведених операцій, опосередкованих означеними первинними документами, які належним чином відображені Позивачем в акті звіряння станом на 06.10.2015р., апеляційна інстанція дійшла висновку про те, що визнане Відповідачем в акті звірення розрахунків станом на 01.01.2013р. початкове сальдо на користь Позивача в розмірі 912597,88грн. до 31.10.2011р. було сформоване з урахуванням неоплаченої видаткової накладної № РН-0000156 від 15.10.2010р.

Місцевим судом встановлено, що даний акт звірки також був підписаний належним представником Відповідача - ОСОБА_6, який відповідно до наказу № 259-к від 01.12.2004р.(а.с.66 т.1) був призначений на посаду бухгалтера Державного підприємства Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, а з 21.09.2012р. наказом № 03-05/114к (а.с.67 т.1) на посаду в.о. директора. В свою чергу, за змістом п.6.6. Статуту Відповідача, директор має право безпосереднього представництва господарства у всіх установах, організаціях та підприємствах.

Апеляційний суд також враховує, що підсумкове сальдо за визнаним Відповідачем актом звіряння від 01.01.2013р. в сумі 879043,71грн. на користь Позивача, співпадає із розміром заборгованості перед останнім, яка не увійшла до заліку зустрічних вимог за актом від 31.12.2012р. (а.с.8 т.2).

Місцевим судом встановлено, що вказаний залік у сумі 531991грн. сторонами проведено в мажах зустрічних зобовязань сторін у період взаємовідносин 2009-2013р., за якими Позивач був боржником перед Відповідачем за отримані товари та послуги на загальну суму 531991,00грн., а Відповідач, в свою чергу, був боржником перед Позивачем на загальну суму 1411034,71грн., з якої: за отримані товари та послуги - на суму 606 234,71грн., за отриману попередню оплату на суму 804 800,00грн.

Таким чином, після проведеного зарахування залишилась заборгованість Відповідача перед Позивачем в загальній сумі 879 043,71 грн., яка складається із визначених бухгалтерською довідкою №194 від 10.11.2015р.(а.с.а.с.36-38 т.1) зобовязань:

- за договором контрактації сільськогосподарської продукції № НК-1 від 17.06.2010р.(а.с.126-130 т.2) залишок попередньої оплати в сумі 272 809,00грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000011 від 02.10.2009р. (а.с.11 т.2) на суму 70 687,93грн.;

- за договором оренди автомобіля № 23/10 від 27.10.2009 р.(а.с.а.с.16-19 т.2) послуги на суму 27 828,38 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000040 від 07.05.2010р.(а.с.120 т.2) поставка карбаміду та гербіцидів на суму 33 339,78 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000070 від 16.06.2010р.(а.с.123 т.2) поставка Бі-58 та гербіциду на суму 32 242,32 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000132 від 28.09.2010р.(а.с.185 т.2) поставка насіння озимої пшениці на суму 107 485,00 грн.;

- за спірною видатковою накладною № РН-0000156 від 15.10.2010р.(а.с.10 т.1) поставка насіння озимого ячменю на суму 36 130,46 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000166 від 01.09.2010р.(а.с.174 т.2) поставка дизельного палива на суму 60 640,00 грн.;

- за договором поставки № Н-1 від 11.03.2010р.(а.с.а.с.103-106 т.2) поставка аміачної селітри, дизельного палива, масла моторного на суму 237 880,84 грн.

Наразі, достовірність формування і складових суми залишку заборгованості після проведеного зарахування, яка також відображена як кінцеве сальдо в акті звірення від 01.01.2013р. Скаржником в межах цієї справи не спростовано належних доказів у вигляді інших (не врахованих Позивачем та представлених в матеріалах справи) первинних документів, якими була сформована сума звіреного сальдо без урахуванням спірної заборгованості за накладною № РН-0000156 від 15.10.2010р. всупереч ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано.

Окрім того, в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 361 (а.с.48 т.1) обліковується заборгованість по контрагенту «Новатор» (правонаступником якого є Відповідач) за період з 01.10.2009р. по 30.09.2011р. по рахунку-фактурі №СФ-0000114 від 15.10.2010р. на суму 36130,46грн.

Таким чином, з огляду на встановлений судом факт підтвердження Відповідачем в актах звірки заборгованості за спірною накладною в сумі 36 130,46 грн., яка Відповідачем сплачена не була, Господарський суд Запорізької області частково задовольнив заяву Відповідача про застосування строку позовної давності, стягнувши з Відповідача інфляційних втрат у розмірі 26 647,91грн. та 3% річних у розмірі 3 253,83грн., але відносно основної суми заборгованості у розмірі 36 130,46грн. дійшов висновку про переривання строку позовної давності з підстав визнання Відповідачем своєї заборгованості.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Наявні в матеріалах справи рахунок-фактура №СФ-0000114 від 15.10.2010р. на суму 36130,46грн. та видаткова накладна №РН-0000156 від 15.10.2010р. (що містить послання на такий рахунок-фактуру) на суму 36130,46грн., у своїй сукупності дають підстави для висновку про те, що у такий спрощений спосіб сторонами була укладена угода про поставку відповідної продукції, що не суперечить ст.ст.205, 207 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, адже дозволяє визначити всі істотні умови цієї угоди.

Наразі, у світлі положень ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України така угода є належною підставою для виникнення у Відповідача перед Позивачем грошових зобовязань зі сплати отриманого товару.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, грошові зобовязання Відповідача з оплати прийнятої ним продукції - насіння озимого ячменя «Метелиця», що було поставлено Позивачем, мали бути виконані належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відсутність іншої домовленості сторін щодо умов оплати означеного товару зумовлює застосування положень ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, в контексті яких товар мав бути сплачений не пізніше 16.10.2010р. Вказана дата є початком відліку трирічного строку позовної давності щодо стягуваної суми згідно із ст.257, ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку зі сплати коштів за отриману ним за видатковою накладною №РН-0000156 від 15.10.2010р. продукції.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних та інфляційної індексації.

Між тим, у своєму запереченні від 20.11.2015р.(а.с.а.с.49-51 т.1) Відповідач звернувся до місцевого суду з заявою про застосування строку позовної давності, мотивуючи її пропуском Позивачем встановленого ст.257 Цивільного кодексу України строку звернення до суду.

Приймаючи до уваги дату подання позову до суду - 15.09.2015р., місцевий суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про сплив встановленого ст.257 Цивільного кодексу України строку позовної давності у світлі положень ст.266 вказаного Кодексу та п.4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. щодо вимог про стягнення нарахованих на суму заборгованості 3% річних та інфляційної індексації. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, щодо можливості стягнення з Відповідача 3% річних за період з 15.09.2012р. по 15.09.2015р. у сумі 3 253,83грн. та інфляційних втрат за період з вересня 2012р. по серпень 2015р. у сумі 26 647,91грн.

Що стосується застосування строку позовної давності до стягнення основної суми боргу у розмірі 36 130,46грн., апеляційний суд розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі та проаналізувавши надані Позивачем документи первинного обліку, зазначає, що підписаний уповноваженим представником Відповідача акт звірки на 01.01.2013р. з початковим сальдо за попередніми операціями у розмірі 912 597,88грн. в сукупності з наданими первинними документами, відображеними в розгорнутому акті звірки на 06.10.2015р., встановлює, що до суми сальдо у розмірі 912 597,88грн. на користь Позивача, визнаним Відповідачем, увійшла і сума заборгованості за накладною № РН-0000156 від 15.10.2010р. у розмірі 36 130,46грн., що дає підстави вважати про наявність визнання боржником своєї заборгованості у розумінні ст.264 Цивільного кодексу України, що також узгоджується з позицією, викладеною Вищим господарським судом у постанові від 25.07.2007р. у справі №14/608 та постанові від 17.09.2015р. у справі №908/178/15-г, з огляду на що, доводи скаржника відхиляються апеляційним господарським судом в цій частині.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про переривання строку позовної давності та правомірності стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 36 130,46грн. за видатковою накладною № РН-0000156 від 15.10.2010р.

Враховуючи наведене, а також те, що будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга Відповідача залишається без задоволення, а переглядуване рішення - без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України, с. Сонячне Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.12.2015р. (повний текст підписано 14.12.2015р.) у справі №908/5100/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.12.2015р. (повний текст підписано 14.12.2015р.) у справі №908/5100/15 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 примірників: 1,2 - сторонам, 3- у справу, 4- ГСЗО, 5- ДАГС