КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа№ 910/25452/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Ткаченка Б.О.

за участю представників:

Від позивача: представник Крашеніннікова М.І. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Дубовий О.С. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

на рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року

у справі № 910/25452/15 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова

компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про стягнення 50 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" на підставі договору добровільного страхування № 003706 серії ПК від 27.06.2013 року внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1, а тому Приватним акціонерним товариством ""Просто-страхування" відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність водія автомобіля Toyota Starlet, державний номер НОМЕР_2, якого визнано винним у скоєнні ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (страховий поліс № АЕ/1579043), а тому обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року у справі № 910/25452/15 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що особа яка склала Звіт, невірно зазначила вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції йому було відмовлено у задоволенні клопотань про виклик в порядку ст. 30 ГПК України суб'єкта оціночної діяльності та про призначення судової експертизи.

Апелянтом у суді апеляційної інстанції, також, подано про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Проте, судова колегія приходить до висновку про те, що відсутня необхідність для проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2013 року між Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" та ОСОБА_6 був укладений договір добровільного страхування № 003706 серії ПК, за умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству, пов'язані із володінням, користуванням, розпорядженням автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1.

За приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується

сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування", страховим ризиком визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Встановлено, що 13.07.2013 року у с. Тухолька Сколівського району Львівської області на 681 км + 450 м. автодороги Київ Чоп сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля Volvo, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля Toyota Starlet, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8.

Постановою Сколівського районного відділу Головного управління МВС України у Львівській області від 19.08.2015 року про закриття кримінального провадження встановлено, що ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_8 порушено вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

В силу ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Встановлено, що на підставі заяви Страхувальника про виплату страхового відшкодування, згідно Страхового акту № 84560 від 07.11.2013 року та звіту про оцінку транспортного засобу № 9920/84560 від 23.10.2013 року, Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" виплачено страхове відшкодування в розмірі 87 787,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 33469 від 07.11.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_8, який є винним у ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (страховий поліс № АЕ/1579043).

Вказаним договором (поліс № АЕ/1579043) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 50 000,00 грн., розмір франшизи не встановлено.

Відповідно до п. 38.1.3. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку про те, що після виплати страхового відшкодування за фактичні витрати страхувальнику до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" перейшло право вимоги до відповідальної особи.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 910/10760/15 від 10.12.2015 року.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8, який є винним у ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", судова колегія дійшла висновку про те, що відповідальною особою перед Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" за відшкодування страхової виплати є Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 50 000,00 грн. шкоди в порядку регресу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що оцінювач невірно зазначив вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, як не обґрунтовані, з огляду на наступне.

За приписами ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Судовою колегією встановлено, що Звіт № 9920/84560 від 23.10.2013 року здійснений оцінщиком ОСОБА_9, який має достатній фаховий рівень оцінювача, який у встановленому законодавством порядку має відповідне посвідчення.

Крім того, як пояснив представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, оцінщик ОСОБА_9 на час підготовки Звіту про оцінку транспортного засобу № 9920/84560 від 23.10.2013 року мав необхідні дозвільні документи для проведення відповідної оцінки, а саме ліцензію.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позов задоволено повністю, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції вірно покладено судовий збір за подання позовної заяви в порядку ст. 49 ГПК України на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року у справі № 910/25452/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/25452/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

Б.О. Ткаченко