РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/23305/15
За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»

про стягнення 121 100 451,11 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Нагорна А.В. (представник за довіреністю №01-22/7-17 від 05.01.2016р.);

від відповідача: Райтбург Ю.Г. (представник за довіреністю №86 від 22.09.2015р.).

Обставини справи:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (надалі - відповідач) суми шкоди в розмірі 121 100 451,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено те, що між ним та Відкритим акціонерним товариством Банком «Біг Енергія» було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) від 10.11.2006р. №30/10-11-06. За вказаним договором у останнього перед позивачем існував обов'язок щодо виплати суми вкладу в розмірі 102 743 013,69 грн. та процентів у розмірі 4 323 651,21 грн. (всього 107 066 664,90 грн.). На підставі дозволу, наданого постановою Національного банку України від 29.01.2010р. №29, 24.02.2010р. між відповідачем та ВАТ Банком «Біг Енергія» було укладено Договір про передачу активів та зобов'язань ВАТ Банка «Біг Енергія», яким проведено заміну боржника у зобов'язаннях, що виникають на підставі Договору банківського вкладу (депозиту) від 10.11.2006р. №30/10-11-06. На виконання Договору про передачу активів та зобов'язань ВАТ Банка «Біг Енергія» від 24.02.2010р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи-резидента №104.1/03-Д-10, за яким відповідачем було виплачено позивачу суму вкладу в розмірі 120 301 864,67 грн. В подальшому відповідач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсними Договору про передачу активів та зобов'язань ВАТ Банка «Біг Енергія» від 24.02.2010р. та Договору строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи-резидента №104.1/03-Д-10 від 24.02.2010р. За результатами розгляду даної позовної заяви (справи №911/2277/14) Київським апеляційним господарським судом прийнято постанову від 03.11.2014р., залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 30.12.2014р., якою позовні вимоги задоволено та визнано недійсними зазначені вище договори і застосувавши реституцію стягнули з позивача суму виплаченого відповідачем вкладу в розмірі 120 301 864,67 грн., а попереднє рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2015р. про відмову в задоволенні позовних вимог в даній справі було скасоване. Постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014р. в справі №911/2277/14 виконана, а саме, стягнуто з позивача на користь відповідача суму в розмірі 120 301 864,67 грн. та виконавчий збір в розмірі 798 585,44 грн., що в загальному розмірі становить 121 100 451,11 грн. Окрім того, Постановою Національного банку України від 24.02.2010р. №97 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації з 01.03.2010р. ВАТ Банку «Біг Енергія». Ліквідаційна процедура вказаного банку тривала до 01.03.2014р. У зв'язку з тим, що Договір про передачу активів та зобов'язань ВАТ Банка «Біг Енергія» від 24.02.2010р. та Договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи-резидента №104.1/03-Д-10 від 24.02.2010р. були визначні недійсними за позовними вимогами позивача вже після закінчення ліквідації ВАТ Банка «Біг Енергія», то позивач був позбавлений можливості заявити ліквідатору зазначеного банку свої вимоги про повернення коштів по Договору банківського вкладу (депозиту) від 10.11.2006р. №30-10-11-06. Таким чином, на думку позивача, у зв'язку з бездіяльністю відповідача позивачу завдано шкоди в розмірі 121 100 451,11 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву до матеріалів справи, в якому він проти позовних вимог заперечував, зазначаючи стосовно тверджень позивача щодо того, що наслідком визнання недійсними договорів стало позбавлення його можливості заявити вимоги про повернення коштів з депозитного рахунку суперечить нормі ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи те, що відсутня неправомірна поведінка відповідача, не доведений факт наявності шкоди, то й відсутній склад цивільного порушення. Позовні вимоги в даній справі не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню судом.

04.09.2015р. суддею Морозовим С.М. було винесено ухвалу про повернення позивачу позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2015р. було скасовано, а позовну заяву і додані до неї документи вирішено передати до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 01.12.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2015р. в порядку ст. 38 ГПК України витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп» та у позивача докази, необхідні для розгляду справи та оголошено перерву в судовому засіданні 01.12.2015р. до 10.12.2015р.

В судовому засіданні 10.12.2015р. судом було продовжено строк вирішення спору на 15 днів з дня його закінчення, розгляд справи відкладено до 19.01.2016р.

В судовому засіданні 19.01.2015р. позивачем подано до суду клопотання про продовження строків розгляду спору в поряду ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Вказана норма передбачає можливість господарського суду продовжити строк розгляду спору не більш як на п'ятнадцять днів. Враховуючи те, що в даній справі ухвалою від 10.12.2015р. судом вже було продовжено строк вирішення спору на 15 днів з дня його закінчення, тому подальше застосування даної норми під час розгляду справи в даному складі суду є неприпустимим.

З огляду на викладене, клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Позивачем також заявлено клопотання про винесення окремої ухвали в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України щодо невиконанням відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп» вимог ухвали суду від 01.12.2015р.

Господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. (ч. 1 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз викладеної норми свідчить про те, що винесення окремої ухвали є прерогативою суду і дана стаття може бути застосована у випадку виявлення визначених законом порушень.

Під час розгляду справи №910/23305/15 судом не встановлено наявність порушення законності в діяльності відповідача та Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокінвестгруп» чи недоліки в їх діяльності.

З огляду на викладене, клопотання позивача про винесення окремої ухвали в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України задоволенню не підлягає.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які сприяють всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19 січня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2006 року між позивачем (вкладник за Договором) та Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» (банк за Договором) було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) №30/10-11-06 (надалі - Договір-1), згідно п. 1.1. якого банк відкриває вкладний (депозитний) рахунок №1724, а позивач перераховує на цей рахунок грошові кошти у безготівковій формі, надалі за текстом вклад (депозит), у сумі 50 000 000,00 грн. на умовах, визначених цим Договором-1.

Вклад (депозит) розміщується на строк по 15.11.2007р. включно (дата повернення вкладу (депозиту) - 16.11.2007р.). Процентна ставка на вклад (депозит) - 13% річних. (п. 1.2., п. 1.3. Договору-1).

Повернення вкладу (депозиту) забезпечується заставою майнових прав між ВАТ Банком «Біг Енергія» та позивачем, згідно Договору №К/10-11-06 від 10.11.2006р. (п. 1.4. Договору-1).

Додатковою угодою №1 від 31.10.2007р. до Договору-1 сторони вирішили, що загальна сума вкладу (депозиту) за Договором-1 складає 90 000 000,00 грн., строк розміщення вкладу - по 17.11.2008р., дата повернення вкладу (депозиту) - 18.11.2008р.

Додатковою угодою №2 від 21.07.2008р. до Договору-1 сторони погодили, починаючи з 21.07.2008р., встановити проценту ставку на вклад (депозит) в розмірі 14% річних.

Додатковою угодою №3 від 01.10.2008р. до Договору-1 встановлено, що строк розміщення вкладу по 19.11.2009р., а дата повернення вкладу (депозиту) - 20.11.2009р. Окрім того, починаючи з 01.10.2008р. процентна ставка на вклад (депозит) становить 15%.

Додатковою угодою №5 від 01.12.2008р. до Договору-1 встановлено, що починаючи з 01.12.2008р. процентна ставка на вклад (депозит) становить 16%.

Додатковою угодою №6 від 20.11.2009р. сторони погодили, що починаючи з 20.11.2009р. сума депозитного вкладу складає 102 743 013,69 грн. і вона складається з суми 90 000 000,00 грн., яка була перерахована позивачем на вкладний (депозитний рахунок) у безготівковій формі та з суми у розмірі 12 743 013,69 грн., яка зараховується з рахунку, на якому обліковувались нараховані проценти по депозитному вкладу за період січень 2009р. - 19 листопада 2009р. Термін дії Договору-1 продовжено до 05.02.2010р. Дата повернення коштів позивачу - 05.02.2010р.

Додатковою угодою №7 від 05.02.2010р. до Договору-1 продовжено термін дії відповідного Договору-1 до 24.02.2010р.

У відповідності до виданої ВАТ Банком «Біг Енергія» довідкою №99/05 від 19.01.2010р. станом на 01.01.2010р. залишок коштів на депозитному рахунку позивача складає 102 743 013,69 грн.

Також, між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ТОВ «Сорпо Інвест» укладено Кредитний договір №01/01-12-2009, за умовами якого ВАТ Банк «БІГ Енергія» надає ТОВ «Сорпо Інвест» кредит у сумі 107 000 000,00 грн. на строк до 07.06.2010р. для поповнення обігових коштів, а ТОВ «Сорпо Інвест» - зобов'язується його повернути у встановлений строк та сплачувати проценти за користування кредитом.

У відповідний Договір вносились зміни щодо порядку нарахування та сплати процентів.

У забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Сорпо Інвест» за Кредитним договором, 25.12.2009р. між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ВАТ «Есттерра» укладено Договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), який посвідчено нотаріально та зареєстровано у реєстрі за №2838.

Згідно з Договором іпотеки, ВАТ «Естерра» у забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Сорпо Інвест» за кредитним договором (основна сума кредиту, проценти, пеня, штраф) передав в іпотеку належні на праві власності ВАТ «Естерра» земельні ділянки, які надані для використання під житлову та громадську забудову площею 12,3965 га та 14,6349 га, які знаходяться за адресою: Київська обл., с. Петрушки.

В силу п. 1.4. Договору іпотеки, предмет іпотеки оцінюється сторонами договору у 124 274 932,70 грн., що дорівнює експертній оцінці.

Так, відповідна експертна оцінка здійснена ТОВ «Некос-Ріелті» станом на 01.07.2009р.

Надалі, на виконання Постанови Правління Національного банку України №29 «Про передавання Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» зобов'язань Відкритого акціонерного товариства Банку «БІГ Енергія» перед Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» і активу у вигляді вимог за кредитним договором від 25.12.2009 №01/01-12-2009» ПАТ «Родовід Банк» та ВАТ Банк «БІГ Енергія» 24.02.2010р. уклали Договір про передачу активів та зобов'язань ВАТ Банк «БІГ Енергія» (надалі - Договір про передачу активів).

Згідно з п. п. 2.1., 3.1. Договору про передачу активів ВАТ Банк «БІГ Енергія» передає ПАТ «Родовід Банк» частину своїх зобов'язань, встановлених договором банківського вкладу (депозиту) № 30/10-11-06, переводить на ПАТ «Родовід Банк» частину свого боргу за Договором-1, внаслідок чого ПАТ «Родовід Банк» заміняє ВАТ Банк «БІГ Енергія», як зобов'язану сторону у виплаті підприємству ДП «МА «Бориспіль» суми вкладу та у зобов'язанні зі сплати підприємству ДП «МА «Бориспіль» процентів на суму вкладу, а саме: ПАТ «Родовід Банк» стає зобов'язаним здійснити (виконати) замість ВАТ Банк «БІГ Енергія» обов'язок з виплати ДП «МА «Бориспіль» суми вкладу у розмірі 102 743 013,69 грн. та процентів у розмірі 4 323 651,21 грн.

Згідно з п. 2.5. Договору про передачу активів передача ПАТ «Родовід Банк» зобов'язань за депозитом здійснюється актом прийому-передачі зобов'язань, який підписуються сторонами та скріплюються їх печатками. Днем передачі ВАТ Банком «БІГ Енергія» до ПАТ «Родовід Банк» зобов'язань за депозитом є день підписання сторонами акта прийому-передачі зобов'язань за депозитом, укладення договору про відступлення прав за договором іпотеки (п. 2.7 Договору про передачу активів та зобов'язань).

На виконання умов вказаного Договору про передачу активів між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та ПАТ «Родовід Банк» було підписано Акт прийому-передачі прав вимоги, Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, акт приймання-передачі документів до договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, акт прийому-передачі зобов'язань за депозитом, акт прийому-передачі документів та інформації за зобов'язаннями за договором банківського вкладу (депозиту) №30/10-11-06 від 10.11.2006р.

24.02.2010р. між відповідачем (банк за Договором-2) та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» було укладено Договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи-резидента №104.1/03-Д-10 (далі - Договір-2).

Відповідно до п. 1.1 Договору-2 відповідач приймає від позивача на строковий депозитний рахунок №0054 грошові кошти в сумі 107 066 664,90 грн. та зобов'язується повернути вкладникові суму вкладу 02.03.2011р. і сплатити нараховані проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим Договором-2. При цьому, як визначено п. 2.1 вказаного Договору-2, зарахування на рахунок здійснюється відповідно до Договору про передачу активів, який укладено з ВАТ Банк «БІГ Енергія».

24.02.2010р. відповідачем, з урахуванням передачі активу за Договором про передачу активів, оприбутковано 107 066 664,90 грн. та в цей же день цю суму наступним платежем перераховано на рахунок, відкритий ДП «МА «Бориспіль» для зарахування вкладу за Договором-2, як це передбачено його п. 2.1, що підтверджується наданою випискою.

Додатковою угодою №1 від 15.03.2010р. до Договору-2 його сторонами внесені зміни до п. 2.7 такого Договору-2, відповідно до якого визначено розмір процентів за користування вкладом - 12%.

Додатковою угодою №2 від 22.07.2010р. до Договору-2 його сторонами внесені зміни до реквізитів сторін, а Додатковою угодою №3 від 01.03.2011р. - зміни до п. 4.2., який регулює відносини сторін при порушенні зобов'язання з повернення вкладу у встановлений строк.

Окрім того, на виконання Договору про передачу активів, у відповідача відкриті рахунки ТОВ «Сорпо Інвест» на яких оприбутковано відповідно до Кредитного договору №01/01-12-2009 заборгованість за кредитом у сумі 107 000 000,00 грн. та процентами у сумі 66 664,90 грн.

Крім того, 24.02.2010р. між ВАТ Банком «БІГ Енергія» (далі - первісний іпотекодержатель) та ПАТ «Родовід Банк» (далі - новий іпотекодержатель) було укладено Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, який зареєстровано в реєстрі за №604 (далі - Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором). Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору первісний іпотекодержатель передає (відступає), а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки від 25.12.2009р., укладеним між ВАТ Банком «БІГ Енергія» та ВАТ «Есттерра», зареєстрованим в реєстрі за №2838 (надалі - Договір іпотеки).

Згідно з п. 1.2 Договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором новий іпотекодержатель одержує права замість первісного іпотекодержателя, в разі невиконання або неналежного виконання ТОВ «Сорпо Інвест» визначених іпотечним договором та кредитним договором зобов'язань, одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, що виступає предметом іпотечного договору, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, у порядку, визначеному іпотечним договором та законодавством України. Як передбачено п. 2.1 договору, відступлення прав вимоги за іпотечним договором, вважається переданим з моменту підписання сторонами і нотаріального посвідчення цього договору та підпису сторонами акту приймання-передачі прав вимог за іпотечним договором.

Згідно з договором іпотеки, ВАТ «Естерра» у забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Сорпо Інвест» за Кредитним договором (основна сума кредиту, проценти, пеня, штраф) передав в іпотеку належні на праві власності ВАТ «Естерра» земельні ділянки, які надані для використання під житлову та громадську забудову площею 12,3965 га та 14,6349 га, які знаходяться за адресою: Київська обл., с. Петрушки. В силу п.1.4 договору, предмет іпотеки оцінюється сторонами договору у 124 274 932,70 грн., що дорівнює експертній оцінці. Відповідна експертна оцінка здійснена ТОВ «Некос-Ріелті» станом на 01.07.2009р.

Постановою Національного банку України від 24.02.2010р. №97 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації з 01.03.2010р. ВАТ Банку «Біг Енергія». Ліквідаційна процедура вказаного банку тривала та закінчена було 01.03.2014р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.08.2014р. у справі №911/2277/14 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ВАТ Банку «Біг Енергія», ДП «МА «Бориспіль», треті особи: ТОВ «Брокінвестгруп», ТОВ «Сорпо Інвест», ТОВ «Естерра» про визнання недійсними договорів, у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014р.у справі №911/2277/14 позов відповідача задоволено, рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2014р. скасовано та:

- визнано недійсним Договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 24.02.2010р., укладений між Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» та Публічним акціонерним товариством «Родовід банк», зареєстрований в реєстрі за №604;

- визнано недійсним Договір про передачу активів та зобов'язань ВАТ Банк «Біг Енергія» від 24.02.2010р., укладений між Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» та Публічним акціонерним товариством «Родовід банк»;

- визнано недійсним Договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи - резидента №104.1/03-Д-10 від 24.02.2010р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Родовід банк» та Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»;

- стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» грошові кошти у загальному розмірі 120 301 864,67 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.12.2014р. у справі №911/2277/14 постанову Київського апеляційного суду України від 30.12.2014р. залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду України від 08.04.2015р. було відмовлено ДП «МА «Бориспіль» у задоволенні заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 30.12.2014р. у справі №911/2277/14.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014р.у справі №911/2277/14 в частині стягнення з позивача суми коштів в розмірі 120 301 864,67 грн. була виконана в повному обсязі, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.08.2015р., винесена в межах здійснення виконавчого провадження №46012920 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Тарасом Володимировичем.

Окрім того, в межах зазначеного виконавчого провадження з позивача було стягнуто 798 585,44 грн. виконавчого збору, проведеного платіжним дорученням 1387 від 17.07.2015р., що зазначено в постанові про закінчення виконавчого провадження від 05.08.2015р. ВП№46012920.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що Договір про передачу активів та зобов'язань ВАТ Банка «Біг Енергія» від 24.02.2010р. та Договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи-резидента №104.1/03-Д-10 від 24.02.2010р. були визнані недійсними за позовними вимогами позивача вже після закінчення ліквідації ВАТ Банка «Біг Енергія», то позивач був позбавлений можливості заявити ліквідатору зазначеного банку свої вимоги про повернення коштів по Договору банківського вкладу (депозиту) від 10.11.2006р. №30-10-11-06 і тому, сума шкоди, завдана позивачу, в розмірі 121 100 451,11 грн. (120 301 864,67 грн. + 798 585,44 грн.) має бути стягнута з відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами в даній справі укладався Договір строкового банківського вкладу в національній валюті юридичної особи-резидента №104.1/03-Д-10 від 24.02.2010р. (іменований по тексту - Договір-2), який за своєю правовою природою є договором банківського вкладу, а відтак між сторонами мали місце правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною ст. 1060 Цивільного кодексу України регламентовано, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) за приписами ст. 530 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 1061 Цивільного кодексу України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно п. 3.3. Постанови Національного банку України №516 від 03.12.2003р. про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (далі по тексту - постанова, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору-2 відповідачем було перераховано на поточний рахунок позивача грошові кошти в розмірі 120 301 864,67 грн., що підтверджено також змістом постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2014р. №911/2277/14р.

Окрім того, в зазначеній постанові зазначено, що і вклад в розмірі 107 066 664,90 грн., і проценти у розмірі 13 235 199,77 грн. було виплачено відповідачем за рахунок власних коштів, адже позивач вклад на депозитний рахунок до банку відповідача не вносив.

Тобто, відповідачем виконано свої зобов'язання за Договором-2.

Однак, у господарській справі №911/2277/14 встановлено, що, зокрема, Договір-2, підлягає визнанню недійним в порядку ст. 216 Цивільного кодексу України у судовому порядку.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. (ст. 216 Цивільного кодексу України).

Київський апеляційний господарський суд, позицію якого підтримано Вищим господарським судом України, встановивши в справі №911/2277/14, що, зокрема, Договір-2 підлягає визнанню недійним, задля захисту прав та інтересів сторін, в порядку ст. 216 Цивільного кодексу України, застосував реституцію за Договором-2, стягнувши з позивача кошти в сумі 120 301 864,67 грн., які були перераховані відповідачем на поточний рахунок позивача за умовами Договору-2.

Зазначені кошти в межах виконавчого провадження були стягнуті з позивача державним виконавцем та повернуті відповідачу.

Таким чином, правовідносини сторін (позивача та відповідача) за Договором-2 припинились.

Позивач вважає зазначені кошти шкодою, завданою йому відповідачем, що виникла у зв'язку із зверненням останнім до суду з позовом про визнання недійсним, зокрема, Договору-2 та неможливістю, як наслідок, захистити позивачем своє матеріальне право в суді.

Розгляд питання завдання позивачу відповідачем матеріальної шкоди в даній справі на заявлену суму вимог повинен відбуватись в чіткому слідуванні нормам відповідного законодавства.

Як передбачено ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як на підставу неправомірності дій (бездіяльності) відповідача в результаті чого позивачу було завдано матеріальної шкоди, останній посилається на відсутність у нього можливості повернути суму вкладу (депозиту), у зв'язку із зверненням відповідачем до суду про визнання недійсним Договору-2 вже після повної ліквідації ВАТ Банку «Біг Енергії», таким чином позбавивши позивача права на вчасне звернення до суду в межах справи про банкрутство щодо включення його вимог до реєстру вимог кредиторів для захисту своїх матеріальних інтересів.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, вину відповідача.

Таким чином, важливим елементом доказування завдання шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправними діями чи бездіяльністю заподіювача та шкодою, завданою потерпілій стороні. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, завдана потерпілій особі - наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому, обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою покладено на позивача.

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та поданих позивачем доказів, дослідженню по-перше підлягає питання щодо наявності протиправної поведінки відповідача, яка призвела до завдання позивачу матеріальної шкоди.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Звертаючись до суду з позовною завою про визнання недійсним Договору-2 з підстав невідповідності його нормам закону згідно ст. 216 Цивільного кодексу України, відповідач скористався наданим йому правом, яке закріплене Основним Законом та нормативно-правовими актами України.

Обґрунтованість вимог відповідача щодо визнання недійсним Договору-2 підтверджена постановою Київського апеляційного господарського суду України від 03.11.2014р. №911/2277/14 та постановою Вищого господарського суду України від 30.12.2014р. №911/2277/14, якими зазначена вимога задоволена, а отже визнана доведеною та правомірною.

Таким чином, обставина наявності протиправної (неправомірної) поведінки відповідача, згідно наданих до матеріалів справи доказів, є необґрунтованою, оскільки не підтверджена жодним належним доказом, а отже і необґрунтованою є обставина завдання позивачу шкоди, у зв'язку з відсутністю всіх елементів складу цивільного правопорушення.

В підсумку судом встановлено, що позивачем не доведено факту понесення ним збитків саме в результаті неправомірних дій відповідача, не доведено наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями/бездіяльністю відповідача та цією шкодою.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/23305/15 вимоги про стягнення з відповідача суми шкоди в розмірі 121 100 451,11 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір позивача в розмірі 73 080,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір», покладається на останнього.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.2016р.

Суддя С.М. Морозов