номер провадження справи 12/173/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 Справа № 905/2208/14-908/6031/14

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя Смірнов О.Г., судді Давиденко І.В., Топчій О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 905/2208/14-908/6031/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком, м. Донецьк

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1, м. Донецьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Тельманівський карєр, с. Гранітне

про визнання договору поруки № 31V від 05.10.07 р. припиненим з 27.03.12 р.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2, довіреність від 14.10.2014 р.

від відповідача ОСОБА_3, довіреність № 21 від 12.01.2016 р.

від третьої особи не зявився

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.02.2015 року за обопільним клопотанням представників позивача та третьої особи строк розгляду справи був продовжений на підставі ст. 69 ГПК України на пятнадцять календарних днів до 09.03.2015 року.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду Запорізької області № 01-04/63/15 від 05.03.2015 року призначений розгляд справи № 905/2208/14-908/6031/14 колегіально у складі трьох суддів: головуючий суддя Смірнов О.Г., судді Сушко Л.М., Топчій О.А.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Запорізької області № 01-04/517/15 від 21.12.2015 року, у звязку з перебуванням судді Сушко Л.М. у відпустці, змінено склад колегії, для розгляду справи було призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Смірнов О.Г., судді Давиденко І.В., Топчій О.А.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства Тельманівський карєр про визнання договору поруки № 31V від 05.10.2007 року припиненим з 27.03.2012 року.

28.01.2015 року на адресу суду від відповідача у справі надійшли письмові пояснення згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній на виконання вимог ухвали суду від 22.12.2014 року повідомляє, що до Господарського суду Донецької області і до всіх учасників цього процесу направлявся відзив на позовну заяву за вих. № DON-61/1069 від 15.04.2014 року, у звязку з чим надає його скановану копію. При цьому відповідач вказує, що докази відправлення вказаного відзиву на адресу позивача та третьої особи не надаються у звязку з тим, що частина документів ПАТ «ПУМБ» досі залишається в м. Донецьку, де провадяться активні бойові дії, тому не має можливості надати суду вищезазначені документи. Так, у наданому суду в порядку ст. 59 ГПК України відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- згідно приписів ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник;

- відповідно до п. 1.3. договору поруки у разі порушення Боржником зобовязання Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання зобовязання в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо;

- згідно п. 2.4. договору поруки поручитель до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами договору, з якого випливає зобовязання, такі зміни вважаються заздалегідь погодженими поручителем, відтак поручитель (позивач) був в повній мірі ознайомлений з умовами договору, з якого випливає основне зобовязання, тобто Кредитного договору, і підписавши Додаткову угоду № 4 від 27.03.2012 року до Договору поруки № 31V від 05.10.2007 року, погодився на внесені нею зміни, які відбулись у звязку з укладенням Додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року до Кредитного договору № 31V від 05.10.2007 року;

- твердження позивача щодо введення його в оману і неотримання згоди на зміну умов основного зобовязання не відповідають дійсності, про це свідчить наявність протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ДБ «Альтком» № 05/03/12-01 від 05.03.2012 року, згідно якого на повістці дня третім питанням стоїть узгодження питання «Про зміну умов кредитування ПАТ «Тельманівський карєр», поручителем за зобовязаннями якого є позивач, при розгляді вказаного питання в тому числі розглядається процентна ставка 10-12% річних;

- позивач ніяким чином не був введений в оману про що також свідчить підписання його уповноваженою особою та скріплення підпису печаткою Додаткової угоди № 4 від 27.03.2012 року до Договору поруки № 31V від 05.10.2007 року;

- ПАТ «ПУМБ» відправив 03.04.2013 року на адресу позивача цінним листом з описом вкладення та повідомленням письмову вимогу про виконання зобовязання, забезпеченого порукою (вих. № КНО-61-05-590-в від 29.03.2013 року), вказана вимога отримана позивачем, що підтверджується повідомленням про вручення цінного листа, відтак позивача було належним чином повідомлено про необхідність виконання зобовязань за договором поруки у звязку з порушенням виконання основного зобовязання третьою особою (ПАТ «Тельманівський карєр»), тому твердження позивача про не направлення відповідачем жодних вимог або повідомлень на його адресу не відповідають дійсності. Просить відмовити в задоволенні позову.

29.01.2015 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на пізніший строк, яке мотивоване технічною неможливістю направлення до судового засідання, призначеного на 29.01.2015 року, повноважних представників позивача та неможливістю направлення інших повноважних осіб. При цьому позивач повідомляє про неможливість надати витребувані судом документи, яка обумовлена проведенням АТО у Донецькій області, що в свою чергу перешкоджає швидкому збору документів та вивезенню їх з Донецької області.

17.02.2015 року на електронну адресу суду від третьої особи у справі надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи № 905/2208/14-908/6031/14.

17.02.2015 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на пізніший строк та продовження строку розгляду спору на пятнадцять днів, яке мотивоване технічною неможливістю направлення до судового засідання, яке відбудеться 17.02.2015 року, повноважних представників та неможливістю направлення інших повноважних осіб. При цьому позивач повідомляє про неможливість надати усі затребувані документи, яка обумовлена проведенням АТО у Донецькій області та дією збройних формувань, в т.ч. обмеженням виїзду із зони АТО, що встановлює перешкоду в зборі документів та наданні їх до суду.

Вказане клопотання позивача та третьої особи судом задоволено, про що винесено ухвалу від 17.02.2015 року, якою продовжений строк розгляду спору на пятнадцять днів до 09.03.2015 року та відкладений розгляд справи на 05.03.2015 року.

23.02.2015 року до суду від третьої особи у справі надійшов оригінал раніше отриманого електронною поштою клопотання про продовження строку розгляду справи, а також клопотання про перенесення розгляду справи на інший день.

03.03.2015 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній просив: надати йому більше часу для підготовки усіх витребуваних документів, розглянути питання про витребування у відповідача для огляду оригіналів договору поруки № 31V від 05.12.2007 року з усіма додатками та додатковими угодами, призначити проведення судово-економічної експертизи у даній справі, обовязок по сплаті вартості проведення експертизи покласти на ТОВ Шляхове Будівництво Альтком. Клопотання про призначення експертизи мотивоване тим, що у звязку з проведенням антитерористичної операції у Донецькій та Луганських областях товариство нажаль не може здійснити вивезення документів з м. Донецька, що перешкоджає наданню витребуваних судом документів. Вказує, що існує потреба у дослідженні обсягу зобовязань третьої особи, як позичальника, для чого необхідно призначити проведення судово-економічної експертизи. При цьому зазначає, що на вирішення експерта слід поставити наступні питання: Чи відбулось збільшення обсягу грошових зобовязань АТ Тельманівський карєр перед ПАТ Перший Український ОСОБА_1 за кредитним договором № 31V від 05.12.2007 року внаслідок укладення додаткової угоди від 27.03.12 р. до зазначеного кредитного договору? Разом з тим, матеріали справи позивач просить направити на адресу визначеного експерта для проведення судової експертизи.

04.03.2015 року на електронну адресу суду від третьої особи у справі надійшли пояснення згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, а також клопотання позивача про проведення судової експертизи. Просить розглядати позовну заяву без присутності представників ПАТ Тельманівський карєр. При цьому вказує, що в ході укладеної додаткової угоди № 4 до договору поруки позивач був введений в оману з боку відповідача стосовно застосування підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами та збільшення відповідальності по основному зобовязанню. Зокрема зазначає, що умовами укладеної додаткової угоди № 4 від 27.03.2012 року до договору поруки № 31V (п. 2.1.1.2) було внесено зміни, згідно яких процентна ставка за користування кредитними коштами становить 10% річних та «у випадках, передбачених кредитним договором, у наступних розмірах 12% річних», а пунктом 7.2.2. та 10.3.6.2 кредитного договору в редакції від 27.03.2012 року, умови яких не були доведені до позивача та за які останній не поручався, відповідач зобовязав третю особу починаючи з 01.04.2012 року забезпечити надходження експортної виручки, номінованої в іноземних валютах, на поточні рахунки, відкриті в банку в обсязі не меншому ніж 5,0 мільйонів російських рублів. У разі невиконання зазначених умов процентна ставка за кредитним договором збільшується до 12% річних. Третя особа стверджує, що дані зміни (збільшення основного зобовязання, за яким поручався позивач) в порушення вищезазначених умов договору поруки були здійснені без отримання письмової згоди позивача, а тому договір поруки в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України припинив чинність 27.03.2012 року, тобто в момент укладання додаткової угоди.

10.03.2015 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, які були раніше отримані електронною поштою.

18.03.2015 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що питання щодо встановлення зобовязань третьої особи за кредитним договором та внесеними змінами для прийняття, як відповідних доказів, потребує вивчення та визначення багатьох складових, що суттєво ускладнює можливість позивача самостійно перевірити зазначені обставини та точного визначення обсягу, вартості, суми відповідальності та його збільшення. Тому просить призначити проведення судово-економічної експертизи, виконання якої доручити експерту ОСОБА_4 (м. Дніпропетровськ, провулок Парусний, 12/270), на вирішення експерта поставити наступні питання: 1. Чи відбулось збільшення обсягу грошових зобовязань АТ Тельманівський карєр перед ПАТ Перший Український ОСОБА_1 за кредитним договором № 31V від 05.10.2007 р. внаслідок укладення між позичальником та банком додаткової угоди від 27.03.2012 р. до кредитного договору № 31V від 05.10.2007 р.? 2. Який розмір та обсяг основного зобовязання складає до укладання додаткової угоди до кредитного договору № 31V від 05.10.2007 р. та після? Разом з тим позивач просить обовязок щодо оплати вартості проведення даної експертизи покласти на нього та усі документи у справі надсилати на адресу: 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. № 22, для одержання особисто представником ТОВ «ШБ Альтком» ОСОБА_2

19.03.2015 року до суду від відповідача у справі надійшли пояснення в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що клопотання позивача про призначення експертизи є вкрай необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

- у клопотанні позивача не зазначено, у яких саме спеціальних знаннях експерта-економіста є потреба в даному випадку, не обґрунтовано що саме та на підставі яких документів має встановити експерт, а головне чому суд не може надати відповідь на таке питання самостійно;

- вирішення питання щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя за договором поруки виходить за межі компетенції експерта-економіста, оскільки судовий експерт не може підміняти функції суду щодо встановлення таких обставин справи на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження доказів у справі, тобто суд самостійно може встановити у справі наявність або відсутність збільшення відповідальності поручителя та наявність або відсутність його згоди на це, оскільки зазначене питання носить правовий, а не економічний характер;

- в постанові Верховного суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-152цс13 зазначено, що згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлена шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить ч. 1 ст. 559 ЦК України;

- позивач як поручитель надав згоду на збільшення обсягу його відповідальності (збільшення процентів у випадках, передбачених основним зобовязанням) шляхом підписання договору поруки та відповідних додаткових угод до нього, що також свідчить про відсутність необхідності у проведенні експертизи;

- виходячи з предмета спору, а саме вимог про визнання договору поруки припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, межі розгляду яких обмежуються встановленням судом обставин, що підтверджують або спростовують доводи позивача щодо застосування вказаної норми матеріального права, потреби у проведенні економічної експертизи документів за фінансово-кредитними операціями банку немає;

- сторони у справі визнають сам факт збільшення обсягу відповідальності позивача як поручителя через підвищення відповідачем відсоткової ставки за кредитом, тому в силу ч. 1 ст. 35 ГПК України ця обставина може не доказуватися перед судом;

- в позовній заяві не наведено будь-яких заперечень щодо правильності розрахунку та нарахування банком підвищеної відсоткової ставки у випадках, передбачених основним зобовязанням, що зайвий раз свідчить про безпідставність заявленого клопотання про призначення експертизи через відсутність питань, вирішення яких лежить в площині спеціальних знань судової економічної (бухгалтерської) експертизи. Разом з тим відповідач звертає увагу суду на те, що питання правильності нарахування процентів за користування кредитними коштами за основним зобовязанням кредитним договором № 31V від 05.10.2007 року, в тому числі збільшення процентної ставки були предметом судової економічної експертизи, яка проводилася в іншій справі № 905/3114/13 Господарського суду Донецької області за позовом ПАТ «ПУМБ» до ПАТ «Тельманівський карєр» та ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» про стягнення солідарно заборгованості за вказаним кредитним договором. Втім вказане рішення не набрало законної сили у звязку з його оскарженням в апеляційному порядку. При цьому відповідач також вказує, що у звязку із знаходженням оригіналів документів в м. Донецьку на даний момент не має можливості надати оригінал договору поруки для огляду, однак зазначає, що другий примірник цього договору є в наявності у позивача, який може надати його суду.

30.03.2015 року електронною поштою та 02.04.2015 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, згідно з яким останній з метою розгляду поданого ним клопотання про проведення судової експертизи просить долучити до матеріалів справи засвідчену копію картки (з державного реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України) атестованого судового експерта ОСОБА_4

08.04.2015 року до суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що в ході проведення судових засідань відповідачем були надані відзив та додаткові пояснення з додатками, які на адресу ТОВ «ШБ «Альтком» не направлялися, що в свою чергу не надає позивачу здійснити повне та всебічне вивчення обставин справи та подати свої пояснення та заперечення стосовно вказаних документів. Просить надати матеріали справи для ознайомлення з правом зняття фотокопій, надати час для підготовки заперечень та пояснень та продовжити в порядку ст. 69 ГПК України строк розгляду справи.

Відповідно до ухвал господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 року з метою вирішення питань, які потребують спеціальних знань, в т. ч. встановлення обсягу зобовязань третьої особи за кредитним договором 31V від 05.12.2007 року, були задоволені клопотання позивача та призначена судова економічна експертиза, проведення якої доручено експерту ОСОБА_4, у звязку з чим зупинено провадження у справі.

08.05.2015 року на адресу суду від експерта ОСОБА_4 надійшло клопотання, в якому останній просить надати документи, необхідні для проведення експертизи у справі № 905/2208/14-908/6031/14 та надання висновку.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.05.2015 року з метою витребування від сторін додаткових документів, необхідних експертній установі для проведення судової економічної експертизи у даній справі, було поновлено провадження у справі № 905/2208/14-908/6031/14 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 03.06.2015 року.

22.05.2015 року до суду від відповідача надійшло клопотання в порядку ст. 22 ГПК України про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи зі зняттям копій.

03.06.2015 року на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи, що відбудеться 03.06.2015 року, без участі його представника, окрім винесення рішення по справі.

Ухвалами господарського суду від 03.06.2015 року задоволено клопотання експерта, направлено на його адресу наявні у суду додаткові документи, необхідні для проведення експертного дослідження, та зупинено провадження у справі.

16.12.2015 року на адресу суду від експерта ОСОБА_4 повернулись матеріали справи № 905/2208/14-908/6031/14 разом із висновком № 409/24 від 03.12.2015 року. Так, у вказаному висновку судово-економічної експертизи у справі № 905/2208/14-908/6031/14 з приводу поставленого на її вирішення першого питання зазначено, що в результаті проведеного дослідження даних наданих документів, встановлено збільшення обсягу грошових зобовязань АТ «Тельманівський карєр» перед ПАТ «Перший міжнародний банк» за кредитним договором № 31V від 05.12.07р. на 26603,33 грн. внаслідок укладання між позичальником та банком додаткової угоди від 27.03.12 р. до кредитного договору № 31V від 05.12.07р. Разом з тим по другому питанню експертом згідно наданих документів встановлено, що розмір та обсяг основного зобовязання на дату укладання додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 р. до кредитного договору № 31V від 05.12.07р. складає 1808773,01 євро, станом на 24.03.14 р. розмір основного зобовязання складає 255045,87 євро.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 року на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України було поновлено провадження у справі № 905/2208/14-908/6031/14, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 14.01.2016 року та запропоновано сторонам надати письмові пояснення по суті справи з врахуванням висновку експерта.

05.01.2016 року до суду від відповідача надійшло клопотання на підставі ст. 22 ГПК України про ознайомлення з матеріалами справи. Вказане клопотання відповідача було задоволено, про що свідчить підпис його представника на вказаній заяві про ознайомлення з матеріалами справи 11.01.2016 року.

14.01.2016 року від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просить надати можливість ознайомитися з висновком експерта щодо проведеної ним судової економічної експертизи з метою надання відповідних письмових пояснень та відкласти слухання справи на більш пізню дату. Вказане клопотання задоволено судом, про що свідчить винесена судом ухвала від 14.01.2016 року, якою розгляд справи відкладено на 27.01.2016 року. Разом з тим представник позивача ознайомився з висновком експерта, про що свідчить його підпис на вказаному клопотанні про ознайомлення 14.01.2016 року.

14.01.2016 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення щодо результатів проведення судово-економічної експертизи в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній вказує, що висновок експертизи вважає таким, що проведений неповно, без належного обґрунтування розбіжностей та з відхиленням конкретно поставлених судом питань. В обґрунтування свої позиції вказує наступне:

- призначення експертизи з питань збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором у даній справі було безпідставним, оскільки при її розгляді не було необхідності в дослідженні операцій з використання кредиту вже після внесення змін до кредитного договору;

- по першому питанню у висновку експертизи експерт-економіст визначив лише збільшення розміру грошової відповідальності за кредитним договором шляхом проведення відповідних розрахунків, проте не зміг надати відповіді чи пояснень щодо наявності інших критеріїв збільшення власне обсягу, а не розміру відповідальності, оскільки такі відповіді виходять за рамки економічної експертизи і носять правовий характер;

- висновок експертизи не дає вичерпної відповіді на поставлене судом питання щодо збільшення саме обсягу відповідальності поручителя;

- відповідач категорично не погоджується з висновком експерта по першому питанню в частині збільшення обсягу відповідальності на 26603,33 грн., оскільки суд не ставив питання про збільшення обсягу відповідальності за конкретний період, по суті експерт вийшов за рамки поставленого судом питання та самовільно здійснив дослідження з нарахування банком відсотків за період з 28.03.2012 р. по 04.12.2012 р., не навівши жодних пояснень та обґрунтувань, що свідчить про порушення при проведенні експертизи вимог ч. 1 ст. 42 ГПК України;

- висновок експертизи не містить докладного опису дослідження різниці в сумі 26603,33 грн. при нарахуванні відсотків та причин її виникнення, тому в цій частині висновок є вкрай необґрунтованим та неповним;

- відповідач категорично заперечує проти висновку експерта по другому питанню, оскільки у вказаному питанні суд не наводив конкретну дату станом на яку експерт мав визначити розмір основного зобовязання після укладення додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року до кредитного договору, тому експерт у даному випадку самовільно визначив розмір основного зобовязання після укладення вказаної додаткової угоди саме на дату подання позивачем позову. Разом з тим відповідач повідомляє, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року у справі № 905/3114/13 скасовано рішення господарського суду Донецької області від 04.03.2014 року про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в частині відмови у стягненні пені, а в іншій частині вказане рішення змінено. Зокрема стягнуто з Публічного акціонерного товариства Тельманівський карєр та Товариство з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком заборгованість за кредитним договором № 31V від 05.10.2007р. та договором поруки № 31V від 05.10.2007р. в розмірі 929621,24 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 801885,44 євро, заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 22.04.2013 р. в розмірі 51855,26 євро, пеня станом на 22.04.2013 р. в розмірі 75880,54 євро. Вказує, що вказаною постановою встановлено, що станом на 22.04.2013 року заборгованість за кредитним договором становила 929621,24 євро, тому розмір заборгованості станом на 24.03.2014 року ніяк не може складати 255045,87 євро, оскільки з 22.04.2013 року заборгованість не погашалась, а тому не могла зменшитися. Вважає, що висновок експерта жодним чином не підтверджує доводи позивача та не спростовує наведені відповідачем обставини, тому в силу ч. 5 ст. 42 ГПК України не є обовязковим для суду та має оцінюватися разом з іншими доказами.

26.01.2016 року на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача, якому останній просить: долучити до матеріалів справи пояснення свого представника від 25.01.2016 року по суті справи з урахуванням висновку експерта, продовжити строк розгляду справи на 15 днів в межах ст. 69 ГПК України, викликати в судове засідання судового експерта ОСОБА_4 для дачі пояснень за висновком та перенести розгляд справи на інший час. Разом з клопотанням від позивача надійшли пояснення щодо висновку експерта та заперечень відповідача проти висновку в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- висновок судового експерта є належним доказом, який містить докладний опис проведених досліджень із зазначенням документів, у відповідності до яких був зроблений та наданням обґрунтованих відповідей на поставлені господарським судом Запорізької області питання;

- за наданим висновком судового експерта було наведено підтвердження про здійснення збільшення основного зобовязання за результатами укладання додаткової угоди від 27.03.2012 року до кредитного договору, що є додатковими доказами у справі, які підтверджують підстави для визнання договору поруки припиненим в межах п. 1 ст. 559 ЦК України;

- відповідач чомусь зазначає про невірність призначення експертизи, однак судова експертиза була призначена фактично по спірним питанням, які виникли у судовому провадженні у справі і висновок було здійснено за документами, наданими усіма сторонами та експерт є незалежною установою у справі;

- твердження відповідача стосовно необґрунтованості висновків судового експерта є хибними, оскільки експертом були вивчені усі спірні питання по справі та документи, а розрахунки заборгованості та нарахованих відсотків були здійснені у відповідності до змін до кредитного договору (укладених додаткових угод), а саме з 28.03.2012 р. по 04.12.2012 р. та виписок, наданих також і відповідачем з 28.03.2012 р. по 24.03.2014 р., що не виходить за межі поставлених судом питань;

- відповіді, надані експертом відповідають критеріям питань, поставленим судом за предметом спору в межах судового провадження № 905/2208/14-908/6031/14;

- у відповідності до приписів ст. 654 ЦК України згода поручителя на зміни зобовязання повинна надаватись у належній письмовій формі, що не було здійснено з боку відповідача при укладенні додаткової угоди № 24 до кредитного договору;

- посилання відповідача на рішення Харківського апеляційного господарського суду у справі № 905/3114/13 є невірним, оскільки зазначене рішення не є остаточним у звязку з поданням позивачем касаційної скарги на нього. Просить задовольнити позовні вимоги.

27.01.2016 року на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- в позовній заяві позивач знову фактично намагається встановити обставини, які вже були встановлені раніше іншим судом при розгляді справи № 905/3114/13;

- в описовій частині постанови Харківського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року у справі № 905/3114/13 досліджувалось питання щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя у звязку із внесенням змін до основного (кредитного) договору, зокрема судова колегія визнала безпідставними та невідповідними обставинам справи твердження ТОВ «ШБ «Альтком» стосовно меж відповідальності за договором поруки, які, на думку апелянта, обмежуються лише основною заборгованістю, сплатою процентів, комісійних, пені, відшкодування збитків, враховуючи те, що додатковими угодами № 3 та № 4 внесено зміни до договору поруки та погоджені зміни, внесені до кредитного договору, у звязку з чим колегією відхилено як безпідставне посилання ТОВ «ШБ «Альтком» на застосування підвищеної процентної ставки;

- Харківським апеляційним господарським судом встановлено, що твердження ТОВ «ШБ «Альтком» про те, що він не був обізнаний про збільшення процентної ставки спростовується копією протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ШБ «Альтком» № 05/03/12-01 від 05.03.2012 року, згідно якого на повістці дня третім питанням стоїть «Про зміну умов кредитування ПАТ «Тельманівський карєр» в банку, поручителем за зобовязаннями якого є підприємство», при розгляді цього питання, в тому числі розглядається процентна ставка 10-12%;

- судами першої та апеляційної інстанції при дослідженні матеріалів справи № 905/3114/13 було встановлений факт направлення банком поручителю вимоги № КНО-61-05-590-в від 29.03.2013 року про порушення кредитного зобовязання, забезпеченого порукою;

- обставини, встановлені в постанові Харківського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року у справі № 905/3114/13 є преюдиціальним фактом відповідно до ст. 35 ГПК України та не підлягають повторному доказуванню (вищевказана постанова набрала законної сили в день її оголошення 26.08.2015 року). Разом з тим відповідач вказує, що позивач як поручитель надав згоду на збільшення обсягу його відповідальності (збільшення процентів у випадках, передбачених основним зобовязанням, тобто додатковою угодою № 24 від 27.03.2012 року до кредитного договору) шляхом підписання договору поруки та відповідних додаткових угод до нього, в тому числі додаткову угоду № 4 від 27.03.2012 року, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

27.01.2016 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання з письмовими поясненнями щодо висновку експерта, які були раніше отримані електронною поштою.

Безпосередньо в судовому засіданні 27.01.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2016 року проти позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання 27.01.2016 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, згідно раніше наданих суду клопотань просив провести розгляд справи за відсутності його представника.

Стосовно поданого позивачем клопотання про виклик в судове засідання судового експерта ОСОБА_4 для надання пояснень за висновком, яке мотивоване наявністю у відповідача запитань за вказаним висновком, суд вважає зазначити наступне.

Так, приписами ч. 1, 3 ст. 31 ГПК України передбачено, що в судовому процесі може брати участь судовий експерт. Судовий експерт зобов'язаний за ухвалою господарського суду з'явитись на його виклик і дати мотивований висновок щодо поставлених йому питань. Висновок робиться у письмовій формі. Разом з тим відповідно до норми ч. 1 ст. 30 ГПК України господарський суд наділений повноваженнями викликати в судове засідання посадових осіб та інших працівників підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи.

Однак, з приводу всіх питань, які виникли під час розгляду даної справи та були поставлені на вирішення при призначенні проведення судово-економічної експертизи судовим експертом ОСОБА_4 на виконання вимог суду був наданий висновок № 409/24 від 03.12.2015 року, в якому останнім надані обґрунтовані відповіді. Крім того, ухвалою суду від 08.04.2015 року експерта ОСОБА_4 було попереджено про відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обовязків. Натомість відповідач надав суду письмові пояснення вх. № 09-06/760 від 14.01.2016 року, в яких виклав свої заперечення щодо висновку експерта, втім будь-яких запитань експерту щодо наданого висновку не ставив. Відтак необхідність виклику експерта в судове засідання відсутня, тому клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Розглянувши клопотання позивача про перенесення розгляду справи та продовження строку розгляду справи на 15 днів в порядку ст. 69 ГПК України суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на умови п. 3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». Так вказаним пунктом Пленуму визначено, що продовження передбачених частинами першою і другою статті 69 ГПК строків вирішення спору можливе лише у виняткових випадках за клопотанням сторони і не більше як на п'ятнадцять днів (частина третя цієї статті ГПК). Чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці, тощо. Враховуючи те, що розгляд справи триває починаючи з 22.12.2014 року, судові засідання неодноразово відкладалися саме з метою надання можливості позивачу надати витребувати документи та забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника, провадження у справі зупинялося у звязку з призначенням експертизи за клопотанням позивача, змінювався склад колегії суддів, а також враховуючи положення ст. 69 Господарського процесуального кодексу України та наявність в матеріалах справи всіх необхідних документів, достатніх для її розгляду по суті, суд не вбачає підстав (винятковості даного випадку) для задоволення клопотання про перенесення розгляду справи та продовження строку в порядку, визначеному наведеною статтею.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, пояснення третьої особи, суд встановив:

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Донгорбанк, далі ОСОБА_1, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Перший Український ОСОБА_1 (відповідач), та Відкритим акціонерним товариством Тельманівський карєр, далі Позичальник, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Тельманівський карєр (третя особа) був укладений кредитний договір №31V, за умовами (п. 1.1.) якого ОСОБА_1 зобовязується видати Позичальнику кредит на наступних умовах:

- сума кредиту 3801325,00 (три мільйони вісімсот одна тисяча триста двадцять пять) євро;

- цільове використання кредиту: для оплати обладнання за контрактом з фірмою «Буркхард ГмбХ»;

- строк повернення кредиту 03 (третє) жовтня 2012 року;

- проценти за користування кредитом за строковою заборгованістю в розмірі 10 (десять) % річних;

- проценти за безпідставне користування кредитом за простроченою заборгованістю в розмірі 15 (пятнадцять) % річних.

До вказаного Кредитного договору між сторонами були укладені додаткові угоди № 1 від 06.10.2007 року, № 2 від 06.11.2008 року, № 3 від 27.11.2008 року, № 4 від 05.01.2009 року, № 6 від 31.03.2009 року, № б/н від 01.02.2010 року, № б/н від 01.06.2010 року, № б/н від 01.07.2010 року, № б/н від 20.07.2010 року, № б/н від 30.07.2010 року, № б/н від 31.08.2010 року, № б/н від 29.10.2010 року, № б/н від 16.12.2010 року, № б/н від 31.01.2011 року, № б/н від 28.02.2011 року, № б/н від 31.03.2011 року, № б/н від 29.04.2011 року, № б/н від 30.04.2011 року, № б/н від 16.05.2011 року, № б/н від 26.05.2011 року, № б/н від 18.07.2011 року, № б/н від 25.07.2011 року.

В якості забезпечення належного виконання зобовязань за Кредитним договором 05.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Тельманівський карєр, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Тельманівський карєр (Боржник, третя особа), Товариством з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком (Поручитель, позивач) та Закритим акціонерним товариством Донгорбанк, (Кредитор), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Перший Український ОСОБА_1 (відповідач), було укладено договір поруки № 31V, далі Договір, за умовами якого (п. 1.1.) Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником своїх зобовязань за кредитним договором № 31V від 05.10.07 р. (далі Основне зобовязання). Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення основного зобовязання Боржником.

Згідно з п. 1.2. Договору обсяг відповідальності Поручителя перед Кредитором визначається умовами та обсягом зобовязань Боржника перед Кредитором за Основним зобовязанням, включаючи повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, неустойки (пені, штрафів) та завданих збитків, а саме:

- повернути кредит в порядку, передбаченому Основним зобовязанням, в сумі 3801325,00 (три мільйони вісімсот одна тисяча триста двадцять пять) євро, строк виконання зобовязання до 03.10.2012 року (включно);

- сплатити проценти за строковою заборгованістю за ставкою 10% річних;

- сплатити проценти за безпідставне користування кредитними коштами (за простроченою заборгованістю) за ставкою 15% річних;

- сплатити неустойки та відшкодування збитків відповідно до умов Основного зобовязання.

З моменту укладання кредитного договору, як основного зобовязання, до Договору поруки вносились зміни додатковими угодами № 1 від 01.02.2010 року, № 2 від 01.06.2010 року, № 3 від 29.07.2011 року з протоколом розбіжностей.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. Договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 29.07.2011 року) встановлено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобовязання Боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат Кредитора тощо. У разі порушення Боржником зобовязання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання зобовязання в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Умовами п. п. 2.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 29.07.2011 року) сторони погодили, що у разі внесення змін до договору, з якого випливає зобовязання, що мають наслідком збільшення обсягу відповідальності Поручителя, поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Боржником зобовязання в розрізі таких змін за умови, якщо Поручитель письмово погодився із такими змінами у зобовязанні. Також письмового погодження потребує зміна валюти зобовязання.

Пунктом 2.4. Договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 29.07.2011 року) визначено, що положення п. 2.2. цього Договору не стосуються змін, які можуть відбутись у зобовязанні у випадках, які були прямо передбачені в тексті договору, з якого випливає зобовязання (в тому числі тих, що тягнуть за собою збільшення обсягу відповідальності Поручителя). Зважаючи на те, що поручитель до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами договору, з якого випливає зобовязання, такі зміни вважаються заздалегідь погодженими Поручителем.

В подальшому 27.03.2012 року між Публічним акціонерним товариством Перший Український ОСОБА_1 (ОСОБА_1, відповідач), та Публічним акціонерним товариством Тельманівський карєр (Позичальник, третя особа) була підписана додаткова угода № 24 до Кредитного договору, якою останній був викладений в новій редакції, зокрема погоджено наступне:

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року) ОСОБА_1 зобов'язується надати Позичальнику кредит у розмірі 1882215,44 (один мільйон вісімсот вісімдесят дві тисячі двісті пятнадцять євро 44 центів) євро, а Позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим Договором.

Згідно з п. 6.1. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року) Позичальник зобовязаний повернути Кредит в повному обсязі не пізніше « 31» жовтня 2012 року відповідно до наведеного в цьому пункті графіку.

Умовами п. п. 7.1, 7.2. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року) встановлено, що за користування Кредитом Позичальник зобовязаний сплатити Банку відповідну плату в порядку і на умовах, обумовлених нижче, а саме проценти за користування Кредитом, що встановлюються за фіксованою процентною ставкою, яка становить 10 % (десять процентів) річних (із розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік). У випадку невиконання чи неналежного виконання з будь-яких підстав ( в т.ч. форс-мажорного характеру) зобовязань/умов, встановлених п. 10.3.6.1 та/ п. 10.3.6.2., цього Договору (одного, декількох або сукупності зазначених зобовязань), незважаючи на положення п. 7.2.1. цього Договору, процентна ставка за користування Кредитом становить 12% (дванадцять процентів) річних (із розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік).

Пунктами 10.3.6.1., 10.3.6.2. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року) передбачені зобовязання Позичальника, а саме: протягом строку дії цього Договору забезпечувати перебування рухомого та нерухомого майна, яке буде передано Банку в забезпечення виконання зобовязань за цим Договором відповідно до п. 8.1. цього договору, застрахованим у страховика, схваленого Банком, а також починаючи з 01.04.2012 року забезпечити надходження експортної виручки, номінованої в іноземних валютах, на поточні рахунки, відкриті в Банку, в обсязі не меншому ніж 5 (пять) мільйонів російських рублів. Підрахунок розміру обсягу надходження експортної виручки Позичальника за попередній місяць визначається в перший банківський день наступного календарного місяця.

Того ж дня, а саме 27.03.2012 року, між Публічним акціонерним товариством Перший Український ОСОБА_1 (Кредитор, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком (Поручитель, позивач) була підписана додаткова угода № 4 до Договору поруки № 31V, за умовами якої сторони погодили внести зміни до Договору поруки, зокрема викласти п.п. 2.1.1. Статті 2 «Зобовязання, забезпечені порукою» Договору поруки в іншій редакції. Так, за умовами п. 2.1. (п.п. 2.1.1.) Договору поруки порукою в новій редакції забезпечується виконання наступних зобовязань Боржника перед Кредитором:

- повернути кредит в сумі 1882215,44 (один мільйон вісімсот вісімдесят дві тисячі двісті пятнадцять євро 44 центів) євро у строк не пізніше « 31» жовтня 2012 року відповідно до нижченаведеного графіку (п. 2.1.1.1.);

- щомісячно не пізніше 5 (пяти) календарних днів, наступних за 10 (десятим) числом кожного місяця, сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 10% (десять процентів) річних та у випадках, передбачених Кредитним договором, у наступних розмірах: 12% (дванадцять процентів) річних (з розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік) (п. 2.1.1.2) та ін. обовязки.

Втім позивач в позові заперечує проти внесених змін до Кредитного договору, зокрема додатковою угодою № 24 від 27.03.2012 року, у звязку з тим, що внесені вказаною угодою зміни призвели до збільшення його обсягу відповідальності як поручителя та вказані зміни в порушення умов договору поруки були здійснені без отримання його письмової згоди, оскільки зі змістом вказаної додаткової угоди він ознайомлений не був та її умови не були доведені до позивача. При цьому вказує, що додаткове зобовязання боржника (третьої особи) перед Банком (відповідачем) стосовно забезпечення надходження валютної виручки не було обумовлено у додатковій угоді № 4 від 27.03.2012 року до договору поруки, у звязку з чим вважає, що його було введено в оману при укладенні вказаної угоди до договору поруки. Тому з посиланням на приписи ч. 1 ст. 559 ЦК України саме з дати укладання вищевказаної додаткової угоди № 24 до кредитного договору 27.03.2012 року просить визнати договір поруки № 31V від 05.12.2007 року припиненим.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою предмет спору повязаний з кредитним договором, виконання зобовязань за яким було забезпечено договором поруки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 1054 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Згідно з приписами ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави про позику та договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 553 ЦК України визначає зміст договору поруки: за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Приписами ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Предметом поданого в даній справі позову є вимоги позивача про визнання договору поруки № 31V від 05.10.2007 року припиненим з 27.03.2012 року у звязку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя без отримання його письмової згоди при укладенні додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року до кредитного договору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, закон пов'язує припинення поруки за наявності одночасно двох умов, а саме: внесення змін до основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

При цьому положеннями п. 4.1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» розяснено, що збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

Отже, припинення поруки на пiдставi частини першої статтi 559 ЦК України можливе тодi, коли наслiдком таких змiн стало збiльшення матерiальної вiдповiдальностi поручителя без його згоди.

Поряд зі встановленням факту збільшення обсягу відповідальності поручителя вирішальним для розгляду даної справи по суті є дослідження наявності чи відсутності згоди поручителя на таке збільшення.

Згідно з ч. 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту наведеної норми, вбачається, що згода поручителя повинна бути отримана шляхом укладення додаткової угоди до договору поруки, або виражена іншим способом передбаченим договором. Вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 27.08.2015 року у справі № 904/423/15.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-152цс13 від 05.02.2014 року (том 2, а.с. 46-49).

При цьому судом враховано, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки у бік збільшення; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного суду України від 10.09.14р. по справі № 6-70ц14, від 23.12.14 р. по справі № 3-196гс14.

Так, з метою встановлення обсягу зобовязань третьої особи за кредитним договором 31V від 05.10.2007 року та правильного вирішення спору у даній справі ухвалою суду від 08.04.2015 року було призначена судово-економічна експертиза, проведення якої доручено експерту ОСОБА_4.

Як вбачається зі змісту отриманого від експерта висновку № 409/24 від 03.12.2015 року в рамках проведеної судово-економічної експертизи встановлено, що в результаті співставлення умов надання кредиту, передбачених в договорі № 31V від 05.10.2007 року зі змінами до дати укладання додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року, з умовами використання базової та підвищеної ставки кредитування, передбаченими додатковою угодою № 24 від 27.03.2012 року, підтверджується застосування підвищеної процентної ставки за користування кредитом у випадку невиконання Позичальником додаткових вимог, визначених п.п. 10.3.6.1. та/ або 10.3.6.2, що не було передбачено Кредитним договором в редакціях до 27.03.2012 року чим були змінені базові умови кредитування в бік розширення умов застосування підвищеної ставки. При цьому експерт визначив, що відповідно до умов додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року також розширена база застосування підвищеної ставки на всю суму кредиту на відмінність до умов договору у попередній редакції, згідно якої підвищена ставка могла бути застосована тільки до своєчасно неповернутих сум кредиту. За результатами проведеної експертизи експерт встановив збільшення обсягу грошових зобовязань ПАТ «Тельманівський карєр» (третя особа) перед ПАТ «Перший міжнародний банк» за кредитним договором № 31V від 05.10.2007 року внаслідок укладення додаткової угоди від 27.03.2012 року до вказаного кредитного договору.

Як свідчать матеріали справи, за умовами підписаної між відповідачем (Кредитором) та позивачем (Поручителем) додаткової угоди № 4 від 27.03.2012 року до договору поруки сторони узгодили перелік зобовязань, що випливають з Кредитного договору, які забезпечуються порукою, тобто зобовязання, які Поручитель зобовязується виконати у разі невиконання їх Боржником, зокрема згідно п.п. 2.1.1.2. щомісячно не пізніше 5 (пяти) календарних днів, наступних за 10 (десятим) числом кожного місяця, сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 10% (десять процентів) річних та у випадках, передбачених Кредитним договором, у наступних розмірах: 12% (дванадцять процентів) річних (з розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік). Тобто з аналізу змісту вказаного підпункту Договору поруки вбачається, що Поручитель поручається забезпечувати виконання Боржником перед Кредитором зобовязання щодо сплати 12% (дванадцять процентів) річних (з розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік) у випадках, передбачених Кредитним договором.

Оскільки умовами підписаного між відповідачем (ОСОБА_1) та третьою особою (Позичальник, Боржник за договором поруки) Кредитного договору в редакції додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року (п.п. 7.2.2.) прямо передбачений обовязок Позичальника (третьої особи) сплатити Банку плату за користування Кредитом за процентною ставкою 12% (дванадцять процентів) річних (із розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік) у випадку невиконання чи неналежного виконання з будь-яких підстав (в т.ч. форс-мажорного характеру) зобовязань/умов, встановлених п. 10.3.6.1 та/ п. 10.3.6.2. (забезпечення надходження експортної виручки), цього Договору (одного, декількох або сукупності зазначених зобовязань), незважаючи на положення п. 7.2.1. цього Договору, відтак позивач, підписавши вказану додаткову угоду до Договору поруки, погодився в тому числі щодо покладення на нього як Поручителя, який згідно умов п. 1.3. Договору поруки відповідає перед Кредитором як солідарний боржник, відповідальності у вигляді сплати процентів за ставкою 12% річних в разі невиконання Боржником (третьою особою) умов вказаних пунктів Кредитного договору.

Таким чином, з викладеного вбачається, що внаслідок підписання позивачем та відповідачем додаткової угоди № 4 від 27.03.2012 року до Договору поруки, умовами якої (п.п. 2.1.1.2.) сторони погодили забезпечення порукою виконання зобовязання Боржника перед Кредитором, що випливають з Кредитного договору, зокрема щодо сплати в тому числі 12% (дванадцять процентів) річних (з розрахунку 360 (триста шістдесят) днів на рік) у випадках, передбачених Кредитним договором, відповідно відбулось збільшення обсягу відповідальності позивача як Поручителя, який в силу умов п. 1.3. Договору поруки відповідає перед Кредитором як солідарний боржник.

Однак, матеріали справи свідчать, що позивач висловив свою згоду на внесення змін в частині покладених на нього зобовязань як Поручителя, в тому числі щодо сплати процентів за підвищеною відсотковою ставкою (12% річних) у випадках, які прямо передбачені Кредитним договором, шляхом підписання додаткової угоди № 4 від 27.03.2012 року до Договору поруки, а відтак погодився із внесення змін до основного зобов'язання, які відбулись 27.03.2012 року за додатковою угодою № 24 до Кредитного договору.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи питання «Про зміну умов кредитування ПАТ «Тельманівський карєр» (податковий номер 04628681) в Банку, поручителем за зобовязаннями якого в Банку є ТОВ «ШБ «Альтком» розглядалось на повістці загальних зборів учасників ТОВ «ШБ «Альтком» за наслідками чого за цим питанням було вирішено: підписати з Банком додаткову угоду до договору поруки № 31 V від 05.10.2007 року, на наступних умовах кредитування ПАТ «Тельманівський карєр»:

- сума кредиту 1882215,44 євро,

- строк кредитування 31.10.2012 року,

- процентна ставка 10-12% річних з оплатою інших погоджених з Банком платежів та комісій, що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ШБ «Альтком» № 05/03/12-01 від 05.03.2012 року, засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 214).

Отже, вказаний протокол зборів учасників ТОВ «ШБ «Альтком» підтверджує обізнаність позивача щодо внесення змін до умов Кредитного договору, які були оформлені в подальшому підписаною додатковою угодою № 24 від 27.03.2012 року, та згоду останнього на внесення таких змін до основного зобовязання.

Погодження поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності. Вказана правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-152цс13 від 05.02.2014 року, копія якої міститься в матеріалах справи (том 2, а.с. 46-49).

У звязку з вищевикладеним, зміни внесені до Кредитного договору додатковою угодою № 24 від 27.03.2012 року не припиняють поруки, оскільки збільшення обсягу відповідальності поручителя (позивача) внаслідок укладення додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року до Кредитного договору відбулось за наявності його згоди шляхом підписання ним додаткової угоди № 4 від 27.03.2012 року до Договору поруки. Відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору поруки припиненим з 27.03.2012 року.

Посилання позивача на те, що його було введено в оману у звязку з не ознайомленням з умовами додаткової угоди № 24 від 27.03.2014 року до Кредитного договору та відсутності його згоди на внесення змін до основного зобовязання, спростовуються, по-перше, підписаною ним з відповідачем додатковою угодою № 4 від 27.03.2012 року до Договору поруки, якою був узгоджений обсяг відповідальності Поручителя в частині покладених на нього зобовязань, по-друге, протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ШБ «Альтком» № 05/03/12-01 від 05.03.2012 року, згідно якого на повістці дня учасниками товариства розглядалось питання «Про зміну умов кредитування ПАТ «Тельманівський карєр» в банку, поручителем за зобовязаннями якого є ТОВ «ШБ «Альтком»», та було прийнято позитивне рішення: підписати з Банком додаткову угоду до договору поруки № 31 V від 05.10.2007 року, на умовах в тому числі із застосуванням процентних ставок 10-12% річних з оплатою інших погоджених з Банком платежів та комісій.

З приводу заперечень позивача проти застосування підвищеної процентної ставки 12% річних за невиконання умов п. 10.3.6.2. Кредитного договору (зобовязання забезпечити надходження експортної виручки на поточні рахунки, відкриті в Банку) у звязку з відсутністю вказаного зобовязання в додатковій угоді № 4 від 27.03.2012 року до договору поруки суд вважає зазначити наступне. В змісті додаткової угоди № 4 від 27.03.2012 року до Договору поруки закріплене зобовязання, забезпечене порукою, - у випадках, передбачених Кредитним договором, сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 12% річних (п.п 2.1.1.2.), тобто вказана умова відсилає до умов Кредитного договору, яким передбачені випадки для застосування зазначеного розміру процентів. А оскільки такі випадки прямо передбачені умовами Кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 24 від 27.03.2012 року), відтак вказане зобовязання поширюється на Поручителя як на солідарного боржника перед Кредитором в силу умов п. 1.3. Договору поруки та ст. 554 ЦК України.

Крім того, питання збільшення відсоткової ставки за користування кредитом досліджувалось під час розгляду справи № 905/3114/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до відповідачів: Публічного акціонерного товариства «Тельманівський карєр» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 31V від 05.10.2007 року в загальному розмірі станом на 22.04.2013 року 929621,24 євро, яка розглядалась Господарським судом Донецької області.

Так, рішенням Господарського суду Донецької області від 04.03.2014 року встановлено, що відповідне підвищення відсоткової ставки здійснюється не в односторонньому порядку, як зазначають відповідач-1 та відповідач-2 у відзивах, а у відповідності до умов договору (п. 7.2.2.), які є узгодженими сторонами в двосторонньому порядку, у звязку з чим судом були відхилені як безпідставні заперечення відповідачів проти нарахування відсотків за користування кредитними коштами за відсотковою ставкою 12% річних. Разом з тим у вказаному рішенні суд відхилив доводи відповідача про припинення поруки у звязку зі збільшенням розміру зобовязання з огляду на те, що зазначене спростовується додатковою угодою № 4, яка була підписана позивачем та відповідачем-2 27.03.2012 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року у справі № 905/3114/13 за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду Донецької області від 04.03.2014 року, останнє було скасовано частково, зокрема в частині в відмови у стягненні пені за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в розмірі 75880,54 євро, та прийнято в цій частині нове рішення. Так, судовою колегією апеляційного суду у вказаній постанові були відхилені як безпідставні посилання заявника апеляційної скарги (ТОВ «ШБ «Альтком») на застосування підвищеної процентної ставки з огляду на п. 2.4. Договору поруки (в редакції додаткової угоди № 3 від 29.07.2011 р), яким закріплено, що положення п. 2.2. цього Договору не стосуються змін, які можуть відбутися у зобовязанні у випадках, які були прямо передбачені в тексті цього договору, з якого випливає зобовязання, в тому числі тих, що тягнуть за собою збільшення обсягу відповідальності поручителя). Зважаючи на те, що поручитель до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами договору, з якого випливає зобовязання, такі зміни вважаються погодженими. Також судова колегія визнала безпідставними посилання заявника апеляційної скарги на незаконне підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки встановила що таке підвищення відбулось у відповідності до умов кредитного договору (п. 7.2.2.), які є узгодженими сторонами в двосторонньому порядку. Разом з тим колегія суддів апеляційної інстанції в постанові також відхилила твердження апелянта про необізнаність його щодо збільшення відсоткової ставки, оскільки вказане спростовується наявною в матеріалах справи копією протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Альтком» № 05/03-12-01 від 05.03.2012 року, згідно якого на повістці дня третім питання розглядалось «Про зміну умов кредитування ПАТ «Тельманівський карєр» в банку, поручителем за зобовязаннями якого є підприємство». При розгляді цього питання, в тому числі розглядається процентна ставка 10-12%. Відомості, встановлені в рамках справи № 905/3114/15, приймаються судом до уваги з врахуванням приписів ст. 35 ГПК України, оскільки постанова Харківського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року у справі № 905/3114/13 набрала законної сили в день її прийняття відповідно до ч. 3 ст. 105 ГПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що обставини з посиланням на введення позивача в оману, можуть слугувати підставою для звернення до суду з відповідним позовом про визнання конкретного договору або додаткової угоди до договору недійсними.

Твердження позивача про не направлення відповідачем на адресу поручителя (позивача жодних вимог або повідомлень та у звязку з цим про необізнаність стосовно порушень третьою особою кредитного договору спростовуються наявною в матеріалах справи вимогою № КНО-61-05-590-в від 29.03.2013 року з доказами її направлення на адресу позивача та отримання вказаної вимоги останнім згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, копії вказаних доказів містяться в матеріалах справи (том 1, а.с. 216, 217 в т.ч. на зворотній стороні).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів суду відсутність своєї згоди на внесення змін до основного зобовязання, внаслідок чого відбулось збільшення обсягу його відповідальності, а відтак і наявність передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України підстав для визнання договору поруки припиненим.

За таких обставин, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком до Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1 про визнання договору поруки № 31V від 05.10.2007 року припиненим з 27.03.2012 року слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. покладаються на позивача у справі Товариство з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком, згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.01.2016 року згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком до Публічного акціонерного товариства Перший Український ОСОБА_1 про визнання договору поруки № 31V від 05.10.2007 року припиненим з 27.03.2012 року відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. покладаються на позивача у справі Товариство з обмеженою відповідальністю Шляхове Будівництво Альтком.

Повне рішення складено 28.01.2016 року

Головуючий суддя О.Г.Смірнов

Судді І.В. Давиденко

ОСОБА_5

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.