ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р.Справа № 11/17-5131-2011
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.,

суддів: Разюк Г.П., Головея В.М.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1, посвідчення № 032431, дата видачі : 11.03.15;

від позивача: не зявився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н, дата видачі : 01.01.16;

від Міністерства оборони України: ОСОБА_3, довіреність № 220/770/д, дата видачі : 25.12.15;

від 9 Спортивного клубу: ОСОБА_4, довіреність № 13, дата видачі : 14.01.16;

від ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Грін Коін: не зявився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника військового прокурора Південного регіону України

на ухвалу господарського суду Одеської області від 07.12.2015 р. про припинення провадження у справі

по справі № 11/17-5131-2011

за позовом Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до Приватного підприємства Інвестиційна компанія Юг-Інвест

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: - Міністерства оборони України

- 9 Спортивного клубу

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Грін Коін

про визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

20.12.2011 р. Перший заступник військового прокурора Південного регіону України (далі по тексту Прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до приватного підприємства "Інвестиційна компанія „Юг-Інвест про визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності на об'єкти нерухомості військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський 2 (2а)), а саме: бойлерну обсягом 2204 м. куб., комплекс біля басейну 5497 м. куб., басейни № 1 площею 1050 м. кв. і № 2 площею 425 м. кв., бігову доріжку 2758 м. куб., казарму - 2882 м. куб., спортивний зал № 1 - 6580 м. куб., спортивний зал № 2 та адміністративну будівлю - 5370 м. куб., розташовані на земельній ділянці загальною площею 5995,5 кв. м.

В процесі розгляду даної справи господарським судом в порядку ст. 27 ГПК України було залучено Міністерство оборони України та 9 Спортивний клуб до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача, а також залучено товариство з обмеженою відповідальністю „Грін Коін до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.06.2012р. по даній справі, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2012р., у задоволенні позову прокурора було відмовлено.

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2013р. рішення господарського суду Одеської області від 13.06.2012р. та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2012р. були скасовані, а дану справу було передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

В ході нового розгляду даної справи ухвалою від 07.12.15 р. господарським судом Одеської області (суддя Желєзна С.П.) провадження у справі припинено на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України у звязку із тим, що є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав, а саме рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2015р., яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. та в касаційному порядку не оскаржувалось.

Вказане рішення господарського суду Одеської області від 16.02.15 р. постановлене за результатами розгляду заяви першого заступника військового прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справі №6-15/179-09-6390 за позовом Міністерства оборони України до Приватного підприємства „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 9 Спортивного клубу, Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю „Грін Коін про визнання права власності, яким заяву прокурора було задоволено у повному обсязі та визнано за Міністерством оборони України право власності на обєкти нерухомості: нежитлові будівлі військового містечка № 216, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2(2а), а саме: бойлерну обсягом 2204 куб.м, комплекс біля басейну - 5497 куб.м, басейни № 1 площею 1050 кв.м та № 2 площею 425 кв.м, бігову доріжку - 2758 куб.м, казарму - 2882 куб.м, спортивний зал № 1 - 6580 куб.м, спортивний зал № 2 і адміністративне приміщення 5370 куб.м, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 5995,5 кв.м.

За висновком суду 1 інстанції в межах даної справи предметом спору є визнання права власності на той же самий обєкт нерухомого майна. По даній справі прокурор посилається на ті самі обставини, в результаті яких спірне майно із державної власності вибуло у власність ПП „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест. Склад учасників по данім справам абсолютно аналогічний з тією лише різницею, що Кабінет Міністрів України по справі №6-15/179-09-6390 виступав учасником процесу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, а в межах даної справи виступає позивачем, а Міністерство оборони України навпаки (в межах даної справи виступає третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача, а в межах справи №6-15/179-09-6390 виступало позивачем).

При цьому суд 1 інстанції аналізуючи положення ст.80 ГПК України дійшов висновку про те, що для застосування вимог п.2 ч.1 ст.81 ГПК України щодо одного й того ж складу сторін не є обовязковим тотожність сторін, вказаний пункт зазначеної статті ГПК України можливо застосовувати і в тому випадку коли збігається коло учасників процесу незалежно від процесуального статусу, тобто якщо учасник процесу в одній справі мав статус сторони (позивач, відповідач), а в іншій справі, в якій вирішено господарський спір про той же предмет, з тих же підстав, цей же учасник процесу мав статус 3 особи.

Необхідність у припиненні провадження у даній справі місцевий господарський суд обґрунтував також тим, що інститут власності має субєктну направленість, а в даному випадку субєктом права власності по двом справам та особою, за захистом інтересів якої і звернувся прокурор, є саме держава.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду 1 інстанції, перший заступник військового прокурора Південного регіону України через господарський суд Одеської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу місцевого господарського суду, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, при неповному зясуванні всіх обставин справи та невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги Прокурор посилається на те, що суд 1 інстанції при прийнятті оскарженої ухвали прирівнявши процесуальний статус Кабінету Міністрів України у справі № 6-15/179-09-6390 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до статусу позивача та відмовивши на цій підставі у реалізації Кабміном прав сторони (позивача) у справі № 11/17-5131-2011 порушив не тільки положення ст.ст. 21, 27 ГПК України, а й порушив передбачене ст. 1 ГПК України право Кабінету Міністрів України на звернення до господарського суду та захист у судовому порядку своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Крім того, Прокурор посилається на те, що Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України є окремими юридичними особами, кожна з яких має власні повноваження щодо управління об'єктами державної власності, які не співпадають, а тому вирішення судом спору у справі № 6-15/179-09-6390 за позовом Міністерства оборони України не може бути підставою для відмови в розгляді по суті справи № 11/17-5131-2011 за позовом Кабінету Міністрів України, в якій суд повинен надати правову оцінку повноваженням Уряду щодо управління спірним майном. Таким чином, реалізація (або намагання реалізації) повноважень держави як власника майна різними суб'єктами управління державним майном на думку Прокурора не означає тотожність їхнього правового статусу та не позбавляє можливості кожного з них звертатися до суду за захистом відповідних прав на майно, а тому суд, припинивши провадження у справі, неправильно застосував п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 9 Спортивний клуб у відзиві на апеляційну скаргу просила задовольнити її, а оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати та передати справу до суду 1 інстанції для розгляду по суті.

В судовому засіданні представники відповідача, 3 особи Міністерства оборони України підтримали доводи апеляційної скарги і просили задовольнити її, скасувавши оскаржену ухвалу суду 1 інстанції із направленням справи для розгляду по суті до суду 1 інстанції.

Представники ТОВ «Грін Коїн» та Кабінету Міністрів України в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, що підтверджується реєстром на відправлення простої пошти з повідомленням та витягом з інтернет-сайту Укрпошти про відстеження пересилання поштових відправлень. Про причини неявки вказані особи не повідомили, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги не заявляли, тобто без поважних причин не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні, тому апеляційна скарга розглянута за відсутністю їх представників.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників прокуратури, відповідача та 3 осіб, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначалося вище, 20.12.2011 р. Перший заступник військового прокурора Південного регіону України (далі по тексту Прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до приватного підприємства "Інвестиційна компанія „Юг-Інвест про визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності на об'єкти нерухомості військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський 2 (2а)), а саме: бойлерну обсягом 2204 м. куб., комплекс біля басейну 5497 м. куб., басейни № 1 площею 1050 м. кв. і № 2 площею 425 м. кв., бігову доріжку 2758 м. куб., казарму - 2882 м. куб., спортивний зал № 1 - 6580 м. куб., спортивний зал № 2 та адміністративну будівлю - 5370 м. куб., розташовані на земельній ділянці загальною площею 5995,5 кв. м.

На час звернення Прокурора із даним позовом право власності на спірне майно згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.65) було зареєстровано за відповідачем - ПП "Інвестиційна компанія „Юг-Інвест на підставі договору купівлі-продажу №1871 від 03.10.2007 р., укладеним між ТОВ «Грін Коїн» і ПП "Інвестиційна компанія „Юг-Інвест.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.02.2015р., постановленим за результатами розгляду заяви першого заступника військового прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справі №6-15/179-09-6390 за позовом Міністерства оборони України до Приватного підприємства „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 9 Спортивного клубу, Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін про визнання права власності, заяву Прокурора було задоволено у повному обсязі та визнано за Міністерством оборони України право власності на обєкти нерухомості: нежитлові будівлі військового містечка № 216, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2(2а), а саме: бойлерну обсягом 2204 куб.м, комплекс біля басейну - 5497 куб.м, басейни № 1 площею 1050 кв.м та № 2 площею 425 кв.м, бігову доріжку - 2758 куб.м, казарму - 2882 куб.м, спортивний зал № 1 - 6580 куб.м, спортивний зал № 2 і адміністративне приміщення 5370 куб.м, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 5995,5 кв.м.

Вказане рішення було залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. та в касаційному порядку не оскаржувалось.

В межах даної справи предметом спору є визнання права власності на той же самий обєкт нерухомого майна. По даній справі прокурор посилається на ті самі обставини, в результаті яких спірне майно із державної власності вибуло у власність ПП „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест.

З вищенаведеного випливає, що Кабінет Міністрів України по справі №6-15/179-09-6390 виступав учасником процесу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, а в межах даної справи виступає позивачем, а Міністерство оборони України навпаки (в межах даної справи виступає третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача, а в межах справи №6-15/179-09-6390 виступало позивачем).

Таким чином, рішенням господарського суду Одеської області від 16.02.2015р. у справі №6-15/179-09-6390 вирішено господарський спір не між тими ж сторонами, що й у даній справі за № 11/17-5131-2011, оскільки у справі №6-15/179-09-6390 позивачем є Міністерство оборони України, а у справі № 11/17-5131-2011 позивачем є Кабінет Міністрів України, а відповідно із цим провадження у даній справі не може бути припинено на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, так як вказаний пункт ч.1 ст.80 ГПК України чітко визначає умови, за яких можливо припинення провадження у справі і не передбачає будь-яких виключень, у тому числі і щодо тотожності сторін.

Висновок господарського суду 1 інстанції, яким останній прирівняв сторону і третю особу без самостійних вимог по вищезазначеним справам є помилковим, оскільки це суперечить положенням ст.ст.21, 27 ГПК України.

Так, відповідно із ст. 21 ГПК України сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст.1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.Відповідачами є підприємства та організації, яким предявлено позовну вимогу.

Статтею 27 ГПК України передбачено можливість участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Частиною 4 цієї ж статті визначено відмінність у процесуальних правах сторін та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: останні не мають права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Тобто, Кабінетом Міністрів України у справі № 6-15/179-09-6390 не були реалізовані процесуальні права, притаманні саме позивачу, якими він міг би захистити своє право на предмет спору - нерухоме майно військового містечка № 216, але це не позбавляло його права звернутися із відповідним окремим позовом до суду.

За таких обставин судова колегія погоджується із доводами скаржника, що прирівнювання судом процесуального статусу Кабінету Міністрів України у справі № 6-15/179-09-6390 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до статусу позивача та відмова на цій підставі у реалізації Кабміном прав сторони (позивача) у справі № 11/17-5131-2011 не лише не відповідає положенням ст.ст. 21, 27 ГПК України, а й порушує передбачене ст. 1 ГПК України право Кабінету Міністрів України на звернення до господарського суду та захист у судовому порядку своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів.

Ґрунтовними є й посилання скаржника на те, що Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України є окремими юридичними особами, кожна з яких має власні повноваження щодо спірного майна, які не співпадають, а тому вирішення судом спору у справі № 6-15/179-09-6390 за позовом Міністерства оборони України не може бути підставою для припинення провадження і фактично відмови в розгляді по суті справи № 11/17-5131-2011 за позовом Кабінету Міністрів України, в якій суд повинен надати правову оцінку повноваженням Уряду щодо спірного майна.

Таким чином, реалізація (або намагання реалізації) повноважень держави як власника майна різними суб'єктами управління державним майном не означає тотожність їхнього правового статусу та не позбавляє можливості кожного з них звертатися до суду за захистом відповідних прав на майно, а тому суд, припинивши провадження у справі, неправильно застосував положення п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

За таких обставин апеляційна скарга Прокурора підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Одеської області від 07.12.15 р. скасуванню, справа передачі на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 49,79,80,99,101-106 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника військового прокурора Південного регіону України задовольнити, ухвалу господарського суду Одеської області від 07.12.15 р. скасувати, справу передати на розгляд господарського суду Одеської області.

Доручити господарському суду Одеської області здійснити розподіл судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги за наслідками розгляду спору по суті.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 29.01.2016 р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Головей В.М.