РІШЕННЯ

27.01.2016Справа №910/28740/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/28740/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сі-Брізе», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Ардіс», м. Київ,

про стягнення 220 962,90 грн.,

за участю представників:

позивача - Скібіцька О.О. (довіреність від 03.11.2015 № 03/11/15-1);

відповідача - Преснякова І.В. (довіреність від 25.11.2015 № б/н).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сі-Брізе» (далі - ТОВ «Сі-Брізе») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Ардіс» (далі - ТОВ «Ардіс») заборгованості: 164 691,90 грн. за договором на поставку та монтаж вентиляційного обладнання від 26.03.2012 № 10014014 (далі - Договір № 10014014); 38 895 грн. за договором на поставку, монтаж та пусконалагоджувальні роботи кліматичного обладнання від 26.03.2012 № 10014018 (далі - Договір № 10014018); 17 376 грн. за договором на поставку та монтаж вогнезатримуючих клапанів від 15.10.2012 № 100121001 (далі - Договір від 15.10.2012), а всього 220 962,90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 17.12.2015.

17.12.2015 позивач подав суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

17.12.2015 відповідач подав суду: відзив на позовну заяву; заяву про призначення комплексної судової товарознавчої та будівельно-технічної експертизи; заяву про застосування строків позовної давності.

Представники учасників процесу подали клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 було відкладено розгляд справи на 13.01.2016; продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

13.01.2016 відповідач подав суду письмові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.01.2016 було оголошено перерву до 27.01.2016 для забезпечення подання документів відповідачем відповідно до статті 77 ГПК України Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

27.01.2016 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів та заперечень на заяви відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.01.2016 надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив і підтримав клопотання про призначення судової експертизи.

Відповідно до частини першої статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

На вимогу суду подати докази наявності недоліків у поставленому та монтованому позивачем обладнанні, ТОВ «Ардіс» належним чином не відреагувало та подало суду дефектній акт від 12.01.2016 № 1/01, який складений лише працівниками відповідача без залучення відповідних фахівців і представників позивача.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Отже, призначення судової експертизи в даній справі з визначеними відповідачем питаннями, є недоцільним і таким, що суперечить принципу розумності строку вирішення спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 27.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2012 ТОВ «Ардіс» (замовник) і ТОВ «Сі-Брізе» (виконавець) укладено Договір № 10014014, за умовами якого:

- виконавець поставляє та передає у власність, здійснює монтаж та пусконалагоджувальні роботи, а замовник приймає й оплачує вентиляційне обладнання та роботи з монтажу та пусконалагоджувальні роботи згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору № 10014014 (пункт 1.1 Договору № 10014014);

- Договір № 10014014 набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 2.1 Договору № 10014014);

- загальна вартість Договору № 10014014 становить 508 984,76 грн., у тому числі ПДВ 84 830,79 грн. (пункт 4.1 Договору № 10014014);

- здача і приймання виконаних робіт провадиться повноважними представниками сторін шляхом підписання акту приймання-передачі (пункт 6.1 Договору № 10014014);

- у випадку мотивованої відмови замовника прийняти поставлене обладнання, сторонами складається та підписується акт із переліком претензій замовника та переліком необхідних доробок і строки їхнього виконання (пункту 6.2 Договору № 10014014).

26.03.2012 ТОВ «Ардіс» (замовник) і ТОВ «Сі-Брізе» (виконавець) укладено Договір № 10014018, за умовами якого:

- виконавець поставляє та передає у власність, здійснює монтаж та пусконалагоджувальні роботи, а замовник приймає й оплачує вентиляційне обладнання та роботи з монтажу та пусконалагоджувальні роботи згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору № 10014018. Виконавець зобов'язується здійснити установку кліматичного обладнання в приміщенні замовника за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 1. Монтаж кліматичного устаткування провадиться виконавцем відповідно до плану розміщення, погодженого із замовником (пункт 1.1 Договору № 10014018);

- Договір № 10014018 набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 2.1 Договору № 10014018);

- загальна вартість Договору № 10014018 становить 259 300 грн., у тому числі ПДВ 43 216,67 грн. (пункт 4.2 Договору № 10014018);

- здача і приймання виконаних робіт провадиться повноважними представниками сторін шляхом підписання акту приймання-передачі (пункт 6.1 Договору № 10014018);

- у випадку мотивованої відмови замовника прийняти поставлене обладнання, сторонами складається та підписується акт із переліком претензій замовника та переліком необхідних доробок і строки їхнього виконання (пункту 6.2 Договору № 10014018).

15.10.2012 ТОВ «Ардіс» (замовник) і ТОВ «Сі-Брізе» (виконавець) укладено Договір від 15.10.2012, за умовами якого:

- виконавець поставляє та передає у власність, здійснює монтаж та пусконалагоджувальні роботи, а замовник приймає й оплачує вогнезтримуючі клапани та роботи з монтажу згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору від 15.10.2012. Виконавець зобов'язується здійснити установку вогнезтримуючих клапанів в приміщенні замовника за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 1. Монтаж кліматичного устаткування провадиться виконавцем відповідно до плану розміщення, погодженого із замовником (пункт 1.1 Договору від 15.10.2012);

- Договір від 15.10.2012 набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 2.1 Договору від 15.10.2012);

- загальна вартість Договору від 15.10.2012 становить 17 376 грн., у тому числі ПДВ 2 896 грн. (пункт 4.1 Договору від 15.10.2012);

- здача і приймання виконаних робіт провадиться повноважними представниками сторін шляхом підписання акту приймання-передачі (пункт5.1 Договору від 15.10.2012);

- у випадку мотивованої відмови замовника прийняти поставлене обладнання, сторонами складається та підписується акт із переліком претензій замовника та переліком необхідних доробок і строки їхнього виконання (пункту 5.2 Договору від 15.10.2012).

Договори підписані уповноваженими особами, а саме, від позивача - директором ОСОБА_3, який діяв на підставі статуту, та від відповідача директором ОСОБА_4, який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договори у встановленому порядку не оспорені, не розірвані, не визнані недійсними.

Таким чином, договори є дійсними, укладеними належним чином та є обов'язковими для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, укладені позивачем і відповідачем договори за своєю правовою природою є змішаними договорами з елементами поставки та підряду.

Позивач зазначає, що відповідач належним чином умови договорів не виконав, внаслідок чого виникла така заборгованість: 164 691,90 грн. за Договором № 10014014; 38 895 грн. за Договором № 10014018; 17 376 грн. за Договором від 15.10.2012.

Відповідачем було подано суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У свою чергу, позивач заперечив проти доводів відповідача, посилаючись на те, що строк позовної давності не пропущено.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

У абзаці третьому підпункту 1.1 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

В абзаці першому та п'ятому підпункту 2.1 пункту 2 Постанови № 10 зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач вказує на те, що ним були належним чином виконані умови договорів, а відповідач свої зобов'язання з оплати та підписання актів приймання-передачі у повному обсязі не виконав.

Так, за Договором № 10014014:

- відповідачем було проведено часткову оплату в сумі 344 232,86 грн.: 09.04.2012 - 156073,53 грн.; 30.05.2012 - 94109,67 грн.; 26.07.2012 - 45 000 грн.; 09.08.2012 - 49 109,66 грн.;

- 23.07.2012 сторонами було підписано акт № СБ-0000559 приймання-передачі виконаних робіт на суму 158 573,52 грн.

За Договором № 10014018:

- відповідачем 24.04.2012 було проведено часткову оплату в сумі 220 405 грн.

- у серпні 2012 року позивач виконав роботи та передав ТОВ «АРДІС» акти виконаних робіт для підписання.

29.08.2012 позивач звернувся до відповідача з листом щодо отримання пояснень про причини непідписання актів.

30.08.2012 позивач направив свого співробітника до відповідача з пакетом документів. У відповідь ТОВ «Ардіс» було надано зауваження до проведених робіт, як аргументація непідписання наданих актів та відповідь щодо наданих раніше (16.08.2012) актів.

03.09.2012 позивач повторно надав відповідачу документи, що підтверджують виконання робіт та документи, згідно повідомлення відповідача від 30.08.2012.

15.10.2012 відповідач прийняв рішення щодо необхідності встановлення вогнезатримуючих клапанів та звернувся до позивача з листом щодо їх закупівлі та встановлення, у результаті чого сторонами було укладено Договір від 15.10.2012.

23.11.2012 відповідачу були поставлені та встановлені вогнезатримуючі клапани, факт поставки яких підтверджується видатковою накладною № СБ-0000925 на суму 14 736 грн.

ТОВ «Сі-Брізе» надало ТОВ «Ардіс» акт виконаних робіт щодо встановлених вогнезатримуючих клапанів, який не було підписано зі сторони відповідача.

26.11.2012 відповідач надіслав позивачу лист за № 579/11, в якому посилався на проект вже підписаного договору, протокол та обставини щодо неможливості підписання акту.

06.12.2012 позивач повторно передав відповідачу акти монтажу вогнезатримуючих клапанів, які останнім підписані не були.

Разом з тим, відповідач вирішив змістити рукави повітроводів у системі вентиляції, про що повідомив позивача листом від 24.12.2012 № 610/12, а також просив перефарбувати усі решітки магазину у білий колір.

21.12.2012, після виконання всіх завдань, позивач повторно надав відповідачеві акти для підписання.

Разом з тим, 25.12.2012 ТОВ «Ардіс» заявило про побажання усунення недоліків, які вже були виправлені ТОВ «Сі-Брізе».

10.01.2013 відповідач звернувся до позивача з вимогами змістити повітроводи вентиляції.

23.01.2013 позивач листом повідомив відповідача про виконання додаткових робіт.

14.02.2013, 14.03.2013, 02.04.2013, 05.04.2013 позивач надавав відповідачу документи для оформлення.

У свою чергу, відповідач надав позивачу «Замечания по предоставленных документах приема-передачи выполненных работ по вентиляции и кондиционированию административного здания ООО «АРДИС», по адресу г. Киев, ул Берковецкая 1» № 90/04.

16.04.2013 позивач надіслав відповідачу відповідь на вказані зауваження, а саме лист від 12.04.2013.

07.05.2013 відповідач надіслав позивачу лист № 120/05, в яких вказав додаткові дефекти та зауваження.

ТОВ «Сі-Брізе» 20.05.2013 надіслало ТОВ «Ардіс» відповідь за № 20/05-13.

15.10.2013 позивачем було отримано лист від відповідача щодо неналежності виконаних робіт та відсутності у ТОВ «Ардіс» документації.

23.10.2013 позивач надіслав лист № 23/10/13-1, в якому вказав на заборгованість та запропонував провсети на зустріч.

З подальшого листування сторін вбачається, що відповідачем зазначались нові недоліки, а позивач, у свою чергу, заперечував проти викладеного та вимагав погашення заборгованості та оформлення актів.

05.11.2013 було проведено заміри та складено протокол № 208 проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку.

Крім того, в підтвердження виконання робіт позивачем подано суду такі документи: акт випробування від 11.09.2012; акт випробування від 10.01.2013; акт випробування від 10.01.2013; акт випробування від 10.01.2013; акт випробування від 10.01.2013; акт випробування від 08.02.2013; акт випробування від 25.10.2013; акт випробування від 25.10.2013; акт випробування від 25.10.2013; акт випробування від 25.10.2013; акт випробування від 28.10.2012; акт індивідуального випробування від 28.10.2013; акт індивідуального випробування від 28.10.2013; акт індивідуального випробування від 28.10.2013; акт індивідуального випробування від 28.10.2013; протокол випробування та приймання-передачі об'єкта від 12.02.2014; протокол випробування та приймання-передачі об'єкта від 12.02.2014; заявка на виконання сервісних (монтажних) робіт № 11.

Вказані акти та протоколи підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками без зауважень до якості обладнання зі сторони відповідача.

Таким чином, обладнання поставлене та змонтоване за договорами успішно пройшло випробування, в процесі яких, у відповідача жодних зауважень не виникло.

Отже, матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем зобов'язань за договорами; ухилення відповідача від оформлення документів, а саме актів приймання-передачі виконаних робіт і порушення умов договорів в частині оплати.

Посилання відповідача на недоліки обладнання документально не підтверджені.

Крім того, відповідач жодного разу не оформив у порядку пункту 6.2 (Договору № 10014014 та договору № 10014018) та пункту 5.2 (Договору від 15.10.2012) акт з переліком претензій та необхідних доробок; мотивованих відмов від підписання актів приймання-передачі позивачу не надавав.

За приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Отже, замовник на порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), і отже він не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду аналогічна позиція наведена в Постанові Вищого господарського суду України від 11.05.2012 № 21/5005/14068/2011.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а що ж до строку позовної давності, то слід вказати таке.

Умовами договорів сторони узгодили, що остаточний розрахунок проводиться після підписання актів приймання-передачі.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони два роки листувалися; відповідач змінював завдання та постійно надсилав листи про наявність непідтверджених дефектів; позивач, у свою чергу, надсилав відповіді та намагався виконати побажання замовника; звертався із вимогами підписати акти та погасити заборгованість.

Отже, підстав для застосування статті 267 ЦК України немає, так як позовна давність за вимогами позивача щодо стягнення заборгованості за договорами не спливла.

Доводи відповідача про те, що укладення додаткової угоди від 11.07.2012 № 1 до Договору № 10014014 свідчить про прострочення умов виконання робіт позивачем є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Що ж до наданого дефектного акта від 12.01.2016 № 1/01, то вказаний документ не є належним та допустими доказом, оскільки складений лише працівниками відповідача без залучення представників виконавця та фахівців з обладнання.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ардіс» (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 1; 02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, 22, оф. 172; ідентифікаційний код: 30525306) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сі-Брізе» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 31; ідентифікаційний код: 37702451): 164 691 (сто шістдесят чотири тисячі шістсот дев'яносто одну) грн. 90 коп. боргу за договором від 26.03.2012 № 10014014; 38 895 (тридцять вісім тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн. боргу за договором від 26.03.2012 № 10014018; 17 376 (сімнадцять тисяч триста сімдесят шість) грн. боргу за договором від 15.10.2012 № 100121001 та 3 314 (три тисячі триста чотирнадцять) грн. 44 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 03.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук