ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.01.16р. Справа № 904/268/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", (м. Запоріжжя)

до 1) Державного підприємства "Придніпровська залізниця", (м. Дніпропетровськ)

2) Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат", (м. Часів Яр, Донецька область)

про стягнення нестачі в розмірі 10 692 грн. 25 коп.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: не з'явився

від відповідача-1: ОСОБА_1 - провідний юрисконсульт (дов. № 964 від 30.12.15р.)

від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі-позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (далі-відповідач-1) та до Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (далі-відповідач-2) про стягнення нестачі в розмірі 10 692 грн. 25 коп.

Сума позову складається з суми основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на залізничну накладну № 51144731, згідно з якою відповідач 2 відправив на адресу позивача групу вагонів (№ 67182204, № 65285256, № 65698417) з піском формувальним; комерційний акт РА № 003982/852 від 21.07.2014р., яким засвідчено неприбуття вагону № 65698417 з піском формувальним вагою 69000 кг. на станцію призначення; акт загальної форми № 5587 від 18.07.2014р., згідно з якою вагон № 65698417 був відчеплений на станції Микитівка через технічну несправність; специфікацію № 7 від 07.07.2014р., рахунок-фактуру № 28839 від 16.07.2014р., вагонний лист на маршрутну або групову відправку.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2015 року порушено провадження у справі № 904/268/15 та прийнято позовну заяву до розгляду.

17 березня 2015 року господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення по справі № 904/268/15 в якому вирішено позовні вимоги ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до ДП "Придніпровська залізниця" та до ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" про стягнення суми нестачі в розмірі 10 692 грн. 25 коп. - задовольнити частково та відмовити у задоволенні вимог про стягнення суми нестачі в розмірі 10 692 грн. 25коп. з ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.08.2015 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2015 року у справі № 904/268/15 залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015р. касаційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" задоволено частково, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.15р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.08.15р. у справі № 904/268/15 скасовано, а вказану справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області першої інстанції.

Відповідно до п. 3.1.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду розгляд справи № 904/268/15 доручено судді Дубініну І.Ю.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.15р. прийнято справу № 904/268/15 до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивачем 08 грудня 2015 року на виконання вимог ухвали від 24.11.15р. надано додаткові пояснення з урахуванням позиції, викладеній у постанові ВГСУ № 11/2080488 від 07.12.15р.

08 грудня 2015 року відповідач-2 направив до суду факсимільне клопотання від 07.12.15р., в якому просить розглядати справу без його участі, у зв'язку з відрядження до м. Києва для участі в господарському процесі в господарському суді м. Києва. Також, відповідач-2 зазначає, що доводи викладені в запереченні на позов, підтримує. Стосовно позовних вимог щодо ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" вважає безпідставними.

В судовому засіданні від представника відповідача-1 подано доповнення до відзиву, які розглянуті судом та приєднані до матеріалів справи.

Позивач та відповідач-2 у судове засідання не з'явились, але надіслали до суду клопотання, якими просять суд розглядати справу без участі їх уповноважених представників.

За таких обставин господарський суд вважає, що позивач та відповідач-2 не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому, суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника відповідача-1, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відкритим акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі - покупець) та Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (далі - постачальник) був підписаний договір № 20/2013/1677 від 10.09.2013р., згідно якого постачальник зобовязується передати, а покупець - прийняти та оплатити вогнетривкі матеріали на умовах, передбачених цим договором.

Сторони визначили, що кількість, номенклатура та ціна ресурсів визначається в специфікаціях до договору, які є його невідємною частиною.

Пунктом 3.5 договору встановлено, що право власності на ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження ресурсів переходить від постачальника до покупця з дати поставки ресурсів.

В пункті 7 Специфікації № 7 від 07.07.2014р. до договору № 20/2013/1677 від 10.09.2013р. сторони узгодили, що датою поставки є дата календарного штемпелю станції відправлення в графі 56 "Календарний штемпель станції відправлення" залізничної накладної.

Згідно пункту 2 Специфікації № 7 від 07.07.2014р. до договору № 20/2013/1677 від 10.09.2013р. ресурси поставляються на умовах поставки FCA (ст. Часів Яр Донецької залізниці) залізничним транспортом відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010р.

На підставі вказаної специфікації 16.07.2014 року Публічне акціонерне товариство "Часівоярський вогнетривкий комбінат" відправив на адресу Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" групу вагонів № 67182204, № 65285256, № 65698417 із піском формувальним за залізничною накладною № 51144731.

Датою поставки ресурсів згідно залізничної накладної № 51144731 є 16.07.2014р. З урахуванням положень пункту 3.5 договору, з цієї дати до покупця перейшло право власності на ресурси (пісок формувальний).

21 липня 2014 року вагони № 67182204 та № 65285256 прибули на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці. Вагон № 65698417 не надійшов до ВАТ "Запоріжсталь" до сьогоднішнього дня.

Про неприбуття вантажу на залізничній накладній № 51144731 зроблена відмітка станції та складено комерційний акт РА № 003982/852 від 21.07.2014р. (а.с. 10 - 11).

Відповідно до вказаного комерційного акту, в розділі Д, що засвідчує опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку, зазначено, що по груповій відправці з 3-х вагонів фактично надійшло піввагони, не прийшов вагон № 65698417 з піком формовочним вагою 69 000 кг. Згідно з актом загальної форми № 5587 від 18.07.14р. вагон № 65698417 відчеплений на станції Микитівка у зв'язку із технічною несправністю. На вагонному листі на групову відправку № 51144731 також зроблено відмітку станції Микитівка про відчеплення 18.07.14р. вагону № 65698417 прийомоздавальником ОСОБА_2, в присутності заст. начальника станції ОСОБА_3

Позивач вказує на те, що комерційний акт, в порушення п. 9 Правил складання актів, не містить опису обставин, за яких виявлено несправність та які могли стати причиною виявленою нестачі. Окрім цього, відсутні відомості про складення акту про технічний стан вагону форми ГУ-106. У ч. 6 п. 3.3. роз'яснень ВГСУ від 29.05.2002 року № 04-5/601 з цього приводу зазначено: "... якщо у комерційному акті відсутній докладний опис обставин, за яких сталося незбереження вантажу, зокрема про технічний стан вагону, залізниця несе відповідальність за незбереження вантажу, доки не доведе відсутність своєї вини".

Отже, на підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 на користь Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" збитки від нестачі з урахуванням норм природної втрати, що становить у сумі 10 692,25 грн., згідно розрахунку, який додається до позовної заяви (а.с. 16).

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Стаття 31 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998р. (із змінами та доповненнями), покладає на залізницю обов'язок подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до статей 22, 23 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж в пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Згідно статті 110 Статуту залізниць визначено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За статтею 117 Статуту вантаж вважається втраченим, якщо його не було видано одержувачу на вимогу останнього протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, а у разі перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні - після закінчення двох місяців з дня прийняття вантажу до перевезення. При цьому, одержувач не повинен доводити місце та обставини втрати перевізником вантажу.

У випадках відвантаження матеріальних цінностей маршрутом або групою вагонів за однією накладною, неприбуття на станцію призначення одного чи кількох вагонів слід розглядати як недостачу, а не втрату вантажу.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

В матеріалах справи наявний комерційний акт РА № 003982/852 від 21.07.2014р., в якому вказано про фактичне прибуття 2 напіввагонів з вантажем «пісок формувальний» та неприбуття вагону № 65698417 вага 69000кг.

Пункти 105 та 114 Статуту залізниць встановлюють, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених Статутом залізниць та окремими договорами.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Статтею 314 Господарського кодексу України, яка кореспондується із пунктом 110 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За положеннями статей 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

За змістом ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що саме особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

Звертаючись до суду з позовом до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", позивач керувався положеннями статті 131 Статуту залізниць України, згідно яких претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, а відтак і позови, заявляються залізниці призначення вантажу.

З викладеного вбачається, що вищенаведеними правовими нормами Господарського кодексу по-іншому, ніж Статутом залізниць України, визначається учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, і має відповідати за завдання збитків.

Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 року № 1973 (крім тих, які були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2014 року № 720 після виникнення спірних правовідносин, і стосувались деяких питань перерозподілу надходжень від перевезень залізничним транспортом під час проведення антитерористичної операції).

Господарський кодексу України, який за своєю правовою природою є законом України, був прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003р. і набув чинності з 01.01.2004р. У прикінцевих положеннях ГК України Кабінет Міністрів України був зобов'язаний привести свої нормативні акти, в т.ч. і Статут залізниць України, (оскільки він суперечить ГК України) у відповідність до норм ГК України, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами ГК України, що Кабінетом Міністрів України зроблено не було.

За таких обставин особа, яка вважає, що їй завдано збитків, має право і звернутися із позовом до особи, яка порушила господарське зобов'язання, і яка має відповідати за завдані збитки.

Згідно з інформацією про дислокацію вагонів вагон № 65698417 не надходив на територію обслуговування ДП "Придніпровська залізниця". Відповідно до телеграми ДП "Донецька залізниця" від 03.02.2015р. зазначений вагон відчеплений на станції Микитівка Донецької залізниці через технічну несправність, що підтверджується актом загальної форми від 18.07.2014р. № 5587, складений тією ж станцією. В цей час вагон № 65698417 зі станції Микитівка не відправлений. Отже, спірний вагон № 65698417не надходив до відповідача-1 і, відповідно останній не може відповідати за його неприбуття на станцію призначення.

Пунктом 1 Наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014р. № 953/5 "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" визначена територія проведення АТО, зокрема, в Луганській області - Антрацитівський, Краснодонський, Лутугинський, Перевальський, Слов'яносербський, Свердловський, Станично-Луганський райони, міста Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов; в Донецькій області - Амвросіївський, Марїнський, Новоазовський, Старобешівський, Тельманівський, Шахтарський, Ясинуватський райони, міста Горлівка, Докучаєвськ, Донецьк, Жданівка, Кіровське, Макіївка, Єнакієве, Сніжне, Харцизьк, Ясинувата, Торез, Шахтарськ.

Станція Микитівка розташована в с. Микитівка, що відповідно до адміністративно-територіального устрою України відноситься до Антрацитівського району Луганської області.

В цей час згідно з положеннями розпорядження КМУ від 07.11.2014р. № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження" до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження включені, зокрема, населені пункти Антрацитівського району Луганської області.

Таким чином, відповідно до наведених документів станція Микитівка ДП "Донецька залізниця" починаючи з червня 2014 року до цього часу фактично перебувають на території, тимчасово не підконтрольній органам державної влади України. Тобто, виконати зобов'язання щодо своєчасної та збережної доставки вантажів із зазначених станцій ДП "Донецька залізниця" та ДП "Придніпровська залізниця" об'єктивно не можуть виконати з незалежних від них причин внаслідок ведення активних бойових дій на ділянці Горлівка-Микитівка.

Згідно з п. п. 4 п. «є» ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 15.07.2014р., настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) засвідчує сертифікат, виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Проте, зазначений сертифікат ТПП може надати лише після надання заявником відповідної довідки уповноваженого органу, який підтвердить настання форс-мажорних обставин. Але всі уповноважені органи, які б могли надати довідку про те, що сталось на станції Микитівка Донецької залізниці із вантажем у вагоні № 65698417 знаходяться теж на території, тимчасово не підконтрольній органам державної влади України.

На запит ДП "Придніпровська залізниця" до Штабу Антитерористичного центру при СБУ було отримано відповідь від 02.10.2015р. вих. № 33/11077, з якої вбачається, що на станції Микитівка триває проведення антитерористичної операції, і яким підтверджено неможливість ДП "Придніпровська залізниця" впливати на події на зазначених територіях.

З огляду на викладене, позивачем не доведено наявність вини у діях відповідача-1 протиправної поведінки останнього та причиннослідчий зв'язок між діями відповідача-1 й збитками.

Позивачем також не доведено факт невиконання відповідачем-2 зобов'язань за договором № 20/2013/1677 від 10.09.13р., оскільки відповідно до накладної № 51144731 (а.с. 10 т. 1) Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" передано до перевезення 3 вагони, зокрема і вагон № 65698417, тобто останнім виконано прийняті на себе за вказаним договором зобов'язання в повному обсязі та належним чином.

Крім того, матеріали справи не містять зауважень ДП "Донецька залізниця" щодо маси та кількості продукції, яка передавалась до перевезення згідно накладної № 51144731.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

За наведених обставин справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, відхиляє доводи позивача у справі, наведені в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.02.16р.

Суддя ОСОБА_4