РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/25476/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалькон-Україна"

до Falcon Global trade LLP, United Kingdom, England

про стягнення заборгованості,

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Заїць П.К. (представник за довіреністю);

від відповідача не з'явились.

В судовому засіданні 26 січня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фалькон-Україна", 25 вересня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою ПЗ 15/09-1 ю від 24.09.2015 року до відповідача Falcon Global Trade LLP про стягнення заборгованості в розмірі 2 673 000,00 доларів США, що еквівалентно 57 670 319,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за Контрактом, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 28.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/25476/15 та призначено розгляд справи на 26.01.2016 року.

Через відділ діловодства суду 13.10.2015 року від позивача надійшли документи на виконання ухвали суду, які були долучені судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 12.01.2016 року від відповідача надійшла заява, якою останній підтвердив заборгованість перед позивачем. Дана заява була долучена судом до матеріалів справи.

15 січня 2016 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові документи, які були долучені судом до матеріалів справи.

21 січня 2016 року від відповідача було подане клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Через відділ діловодства суду 26.01.2016 року від позивача надійшов належним чином завірений акт звірки взаєморозрахунків, який було прийнято судом до матеріалів справи.

В судове засідання 26.01.2016 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору та подав оригінали документів для огляду в судовому засіданні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фалькон-Україна" (далі - продавець) та Falcon Global Trade LLP (далі - покупець) укладено контракт

№ 01СРТ-SFO (надалі - Контракт), у відповідності до п. 1.1 якого (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 25.12.2014р.) продавець постачає (продає) сиру нерафіновану олію із насіння соняшника урожаю 2014 року, наливом, (надалі - товар), а покупець приймає та оплачує (купує) товар згідно з умовами Контракту.

У пункті 2.1 Контракту поставка товару здійснюється на умовах СРТ (перевезення оплачене до) термінал, погоджений і вказаний сторонами у відповідній специфікації до Контракту (надалі - місце призначення) у відповідності з Інкотермс 2010 (публікація Міжнародної торгової палати №715).

Товар поставляється у опломбованих залізничних вагонах, насипом та/або автотранспортом. (п. 2.2 Контракту).

У пункті 2.3 Контракту сторони погодили, що товар поставляється у відповідності до специфікацій до Контракту. Товар поставляється партіями. Об'єм партії товару (кількість товару в партії) визначається продавцем.

У пункті 2.5 Контракту вказано, що строк поставки товару в місце поставки визначається за специфікаціями, що є невід'ємною частиною Контракту.

Згідно з п. 2.15. Контракту, поставка та прийом партії товару оформлюється актом прийому-передачі, що підписується уповноваженими представниками обох сторін. Після поставки та прийому партії товару в місці поставки відповідно до пункту 2.10. Контракту, але не пізніше за дату пересічення нею митного кордону України сторони підписують акт прийому-передачі відповідної партії товару. Право власності на партію товару переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі відповідної партії товару.

Ціна товару визначається на умовах СРТ місце призначення для кожної партії товару окремо та вказується в специфікаціях до Контракту (п. 3.1. Контракту).

Пунктом 3.2. Контракту визначено, що загальна вартість (ціна) Контракту включає загальну вартість всього товару, поставленого за контрактом. Орієнтовна загальна вартість (ціна) Контракту складає 30 000 000,00 дол. США.

За приписами п. 4.2. Контракту, платіж за поставлену партію товару здійснюється покупцем шляхом банківського переказу на поточний валютний рахунок продавця, протягом 80 календарних днів з дня підписання акту приймання-передачі зазначеної партії товару. По Контракту допускається повна або часткова передоплата товару.

На виконання умов Контракту сторонами було підписано специфікацію № 10 від 06.05.2015 року на поставку товару загальною вартістю 8 100 000,00 доларів США.

На підставі вказаної специфікації позивачем було поставлено товар партіями, що підтверджується актами прийому-передачі товару від 01.06.2015 року на суму 1 458 000,00 доларів США та від 05.06.2015 року на суму 1 215 000,00 доларів США, а також товарно-транспортними та митними деклараціями форми ЕК 10 ДР № 500040406/2015/003633 та форми ЕК 10 ДР № 500040406/2015/003718 (копії документів наявні в матеріалах справи).

Спір у справі виник у зв'язку із невиконанням, на думку позивача, відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого йому товару, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Фалькон-Україна" вказало на існування у Falcon Global Trade LLP заборгованості у розмірі 2 673 000,00 доларів США.

Окрім того, відповідачем були подані пояснення, в яких останній визнав заборгованість перед позивачем в розмірі, вказаному в позовній заяві.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 36 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 1/2 від 02.03.2015 до Контракту, сторони погодились внести зміни до пункту 6.2 Контракту та викласти його у наступній редакції: "Будь-який спір та/або розбіжності, які можуть виникнути по Контракту або у зв'язку з ним, в тому числі, які стосуються його тлумачення, виконання, порушення, припинення або недійсності, і які не можуть бути врегульовані шляхом переговорів, передаються на розгляд та вирішення до Господарського суду міста Києва".

Згідно з п. 6.4 Контракту, правом, яке регулює Контракт, є матеріальне право України.

Укладений сторонами Контракт є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 08 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фалькон-Україна" та Falcon Global Trade LLP укладено контракт № 01СРТ-SFO, у відповідності до п. 1.1 якого (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 25.12.2014р.) продавець постачає (продає) сиру нерафіновану олію із насіння соняшника урожаю 2014 року, наливом, а покупець приймає та оплачує (купує) товар згідно з умовами Контракту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було поставлено товар партіями, що підтверджується актами прийому-передачі товару від 01.06.2015 року на суму 1 458 000,00 доларів США та від 05.06.2015 року на суму 1 215 000,00 доларів США, а також товарно-транспортними та митними деклараціями форми ЕК 10 ДР № 500040406/2015/003633 та форми ЕК 10 ДР № 500040406/2015/003718.

Окрім того, сторонами був поданий акт звірки взаєморозрахунків, підписаний та скріплений печатками обох сторін, відповідно до якого відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 2 888 576,43 доларів США, що більше аніж сума позовних вимог, що складає 2 673 000,00 доларів США.

Отже, матеріалами справи підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки відповідачу згідно Контракту товару загальною вартістю 2 673 000,00 доларів США. Крім того, відповідно до поданої 12.01.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва заяви, відповідач підтвердив наявність вказаної суми заборгованості.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судове засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином шляхом направлення судового доручення в порядку, передбаченому статтею 125 Господарського процесуального кодексу України (належні доказі наявні в матеріалах справи). Відповідачем також було надано до суду заяву про підтвердження наявності заборгованості в сумі, зазначеній в позовній заяві, та повідомлено про готовність її погашення.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню про стягнення основного боргу в розмірі 2 673 000,00 доларів США, що еквівалентно 57 670 319,82 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 182 700,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Falcon Global trade LLP (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії; Мідлсекс, Енфілд, EN1 3PN, Кембрідж Роуд, Бізнес центр, 758 Граунд Флор Грейт (United Kingdom (Great Britain), Middlesex, Enfield, EN1 3PN, Great Cambridge Road, The Business centre, 758 Ground floor); реєстраційний номер ОС386846) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалькон-Україна" (ЄДРЮОФОП 37674718; адреса 01032, м.Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 70А) заборгованість у розмірі 2 673 000,00 доларів США (два мільйони шістсот сімдесят три тисячі доларів), що еквівалентно 57 670 319,82 грн. (п'ятдесят сім мільйонів шістсот сімдесят тисяч триста дев'ятнадцять гривень 82 копійки) та судовий збір у розмірі 182 700,00 грн (сто вісімдесят дві тисячі сімсот гривень 00 копійок). Видати наказ.

3. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/25476/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 01.02.2016 року.

Суддя О.С. Комарова