ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2016 р.Справа № 916/4564/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Лисенко В.А., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання - Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 - за довіреністю від 19.10.2015 року;

від відповідача - Теплицький М.І. - за довіреністю від 16.01.2015 року;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Артек-Союз", м.Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року

у справі № 916/4564/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Одеса

до Приватного підприємства "Артек-Союз", м.Одеса

про стягнення 134 511 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м. Одеса звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Артек-Союз", м.Одеса про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з Приватного підприємства "Артек-Союз", м.Одеса на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Одеса 134 511 грн. 00 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року по справі №916/4564/15 (суддя Мостепаненко Ю.І.) позов задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства "Артек-Союз", м. Одеса на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Одеса 130 741 грн. 01 коп. основного боргу, 762 грн. 95 коп. - 3 % річних, 1268 грн. 32 коп. - інфляційних нарахувань та 1991 грн. 63 коп. витрат по сплаті судового збору.

Приватне підприємство "Артек-Союз", м. Одеса з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає про відсутність довіреностей на право отримання товару, виданих особі, що підписала видаткові накладні та відсутність печатки на накладних.

Через канцелярію суду 03.02.1016 року представником позивача було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд залишити рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року по справі №916/4564/15 без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства «Артек-Союз» без задоволення. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/4564/15-г та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок суду першої інстанції є правомірним за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

У позовній заяві фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м. Одеса зазначає, що 27.01.2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Постачальник) та Приватним підприємством "Артек-Союз" (Покупець) укладено договір поставки № 270112, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язався прийняти товар та сплатити його вартість. Сторони 16.12.2015 року в судовому засіданні місцевого господарського суду зазначили, що договір було втрачено та надати його суду не вбачається можливим.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні на отримання продуктів харчування за період з 01.02.2012 року по 18.09.2013 року на загальну суму 1 280 741 грн. 01 коп., підписані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від Приватного підприємства «Артек-Союз». Довіреності на отримання товару ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні, але скаржник не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні норм стетей 32, 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України відсутності повноважень вказаної особи на отримання товарно-матеріальних цінностей з огляду на факт оплати юридичною особою без заперечень та зауважень значної більшості цих видаткових накладних та оформлення позивачем проведених господарських операцій з відповідачем протягом 2012-2015 року у податковому обліку.

Грошові кошти за даними видатковими накладними юридичною особою - відповідачем були сплачені частково, а саме на суму 950 000 грн. 00 коп., про що свідчать наявні в матеріалах справи виписки по рахунку позивача НОМЕР_1 за період з 2012 по 2013 роки.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 стверджує, що у зв'язку з оплатою рахунків не в повному обсязі, він 13.08.2015 року звернувся до керівника Приватного підприємства «Артек-Союз» з претензією про стягнення заборгованості за договором поставки, в якій зазначено, що остання оплата за поставлений товар поступила на рахунок позивача 29.10.2013 року, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 150 741 грн. 01 коп. та просив у 10-денний строк з дня отримання претензії перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму претензії 150 741 грн. 01 коп.

Відповідачем в цей же день було погашено 20 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування коштів позивачу

Непогашення відповідачем іншої частини заборгованості стало підставою для звернення до господарського суду Одеської області з відповідною позовною заявою, в якій позивачем також були нараховані інфляційні та 3% річних за період з 24.08.2015 року по 02.11.2015 року з застосуванням норм статті 530 Цивільного кодексу України.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до статі 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 193 вказаного Кодексу, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 2 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У даному випадку, в матеріалах справи відсутній взагалі текст договору поставки №270112 від 27.01.2012 року, який сторони нібито уклали та виконували, тому встановити, які умови поставки товару та строк його оплати між сторонами були передбачені саме договором, не вбачається можливим. Водночас, між сторонами протягом періоду з 01.02.2012 року по 18.09.2013 року виникали господарські зобов'язання, відповідно до яких фізична особа-підприємець ОСОБА_3 поставляв продукти харчування Приватному підприємству «Артек-Союз», а у останнього виник обов'язок оплатити поставлену продукцію за нормами статті 692 Цивільного кодексу України після отримання товару без заперечень та зауважень.

Будь-яке господарське зобов'язання спрямоване на досягнення його сторонами певного результату шляхом реалізації суб'єктами зобов'язань своїх прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання.

На підтвердження існування господарських зобов'язань між сторонами, позивачем надано належним чином засвідчені копії видаткових накладних на поставлений товар.

Підписання представником відповідача видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам статті 9 названого Закону, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а також є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач підтвердив існування господарського зобов'язання своїми конклюдентними діями, шляхом здійснення оплат за поставлену продукцію за більшістю видаткових накладних за нормами ст.642 Цивільного кодексу України. Також існування господарських зобов'язань з купівлі-продажу товару між сторонами підтверджує той факт, що в 13.08.2015 року на виконання претензії позивача відповідачем в добровільному порядку, без заперечень та зауважень було сплачено 20 000 грн. 00 коп. з посиланням на договір поставки №270112, визначений позивачем в позовній заяві.

За видатковими накладними позивач поставив відповідачу товари на загальну суму 1 280 741 грн. 01 коп. В свою чергу, відповідач протягом 2012 - 2014 року сплатив за поставлений товар 950 000 грн. 00 коп. та 20 000 грн. 00 коп. у 2015 році.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 130 741 грн. 01 коп., оскільки існування між сторонами договірних правовідносин сторони підтвердили своїми конклюдентними діями з поставки та часткової оплати спірного товару. Будь-яких належних доказів засобами господарського судочинства неотримання частини товару відповідач суду не довів з огляду на встановлений факт втрати ним документів в зв'язку з об'єктивними обставинами переїзду підприємства з АР Крим до м.Одеси.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду Одеської області про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних саме за вказаний позивачем період, але з огляду на наступне.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 762 грн. 95 коп. - 3 % річних та 3 007 грн. 04 коп. - інфляційних нарахувань за період з 24.08.2015 року по 02.11.2015 року.

Початок періоду нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат обрано, виходячи з 10-денного терміну, зазначено в претензії від 13.08.2015 року.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

З огляду на те, що договір поставки товару від 27.01.2012 року №270112 сторонами було втрачено, до даних правовідносин застосовується загальне правило оплатити товар після його прийняття, а не з моменту, зазначеного в претензії за нормами частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, на що помилково послався позивач та місцевий господарський суд.

Тобто, строк виконання грошового зобов'язання у спірних правовідносинах визначається за правилами статті 692 Цивільного кодексу України, і оплата товару пов'язана з моментом його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, через те що іншого строку оплати сторони не визначили.

Вказана правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 925/1332/13 (№ 3-78гс14) та від 30.09.2014 року у справі № 927/1232/13 ( № 3- 121гс14).

Статтею 111-28 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, судом першої інстанції помилково застосовано статтю 530 Цивільного кодексу України, оскільки застосування статті 692 Цивільного кодексу України має взаємовиключний характер по відношенню до застосування цієї норми матеріального права України.

В даному випадку, обов'язок відповідача сплатити вартість поставленого товару виник після підписання видаткових накладних. З огляду на те, що обраний позивачем період нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є значно меншим, ніж у відповідності до приписів статті 692 Цивільного кодексу України, це є суб'єктивним правом позивача при зверненні до суду, судова колегія, вважає правомірним задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 762 грн. 95 коп. - 3 % річних, 1268 грн. 32 коп. - інфляційних нарахувань за період з 24.08.2015 року по 02.11.2015 року.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не впливають на правомірність та обґрунтованість рішення суду. Зокрема, не приймаються до уваги посилання відповідача щодо того, що в матеріалах справи відсутні довіреності на отримання товару за видатковими накладними, копії яких є в матеріалах справи, Приватним підприємством "Артек-Союз", м.Одеса, оскільки відповідач частково оплачував суми, зазначені в даних видаткових накладних і, у зв'язку з відсутністю між сторонами інших договірних відносин, відповідач своїми конклюдентними діями зі здійснення часткової оплати за поставлені товари підтвердив факт наявності у нього господарського грошового зобов'язання перед позивачем.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав та свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права, у зв'язку з чим суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі.

Пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 23.03.2012 року роз'яснено про те, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року у справі №916/4564/15 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Артек-Союз", м.Одеса на рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року у справі №916/4564/15 залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2015 року у справі № 916/4564/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді В.А. Лисенко

М.С. Петров