ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р.Справа № 915/709/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

суддів: Гладишевої Т.Я., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Будному О.В.

за участю представників сторін у судовому засіданні 27.01.2016р.:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 (директор);

від третьої особи-1: не зявився;

від третьої особи-2: не зявився;

від третьої особи-3: ОСОБА_3 за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ» та Публічного акціонерного товариства «Закарпатнафтопродукт-Мукачево»

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 08 липня 2015 року

у справі №915/709/15

за позовом: ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1.Компанії Lirta Investment (UK) Limited

2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Корнелія»

3.Публічного акціонерного товариства «Закарпатнафтопродукт-Мукачево»

про: стягнення 289759105,35 грн. та розірвання договору

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ» про розірвання договору № М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі та стягнення збитків в сумі 12847586,26 доларів США та 6042,69 Євро, що складаються з вартості втраченого бензину марки RON 95 10 РРМ, EN 228 у розмірі 2316630,73 доларів США, вартості втраченого дизельного палива з низьким вмістом сірки марки ULSD 10 РРМ у розмірі 10529362,73 доларів США + 3012,69 Євро, та витрат на послуги інспекторів у розмірі 1592,80 доларів США та 3030,00 Євро.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих за Договором обовязків зі зберігання майна бензину марки RON 95 10 РРМ, EN 228, дизельного палива з низьким вмістом сірки марки ULSD 10 РРМ.

Ухвалою господарського суду від 20.05.2015 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited, ТОВ «Корнелія», ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево».

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.07.2015 позов ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) задоволено:

з Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ» на користь ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) стягнуто грошові кошти в сумі 12847586,26 доларів США та 6042,69 євро, що еквівалентно 289759105 (двісті вісімдесят девять мільйонів сімсот пятдесят девять тисяч сто пять) грн. 35 коп.

розірвано договір М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі, укладений між ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з означеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ» та Публічне акціонерне товариство «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» звернулися до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просили рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) відмовити у повному обсязі.

Підставами для скасування рішення місцевого господарського суду апелянти згідно поданих апеляційних скарг визначають порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, приписів ст.ст. 22, 623, 651 ЦК України, а також вимог ст.ст. 38, 43, 79, 124 ГПК України, у звязку з неповним зясуванням судом всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, за твердженням апелянтів, місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків щодо наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення як підстави застосування до останнього такої міри відповідальності як стягнення збитків, у тому числі протиправної поведінки та самого факту спричинення збитків у вигляді настання шкідливого результату.

Відповідач надав відзиви на апеляційні скарги, проти доводів скаржників заперечив, вважав, що місцевий господарський суд з огляду на матеріали справи обґрунтовано дійшов висновку, що дії відповідача призвели до втрати належних позивачу нафтопродуктів, внаслідок чого ОСОБА_4 завдано збитки у розмірі вартості втраченого майна. Наведені обставини у своїй сукупності вірно кваліфіковані судом як істотне порушення відповідачем умов договору № М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі та як правова підстава розірвання означеного договору згідно вимог ст. 651 ЦК України.

15.09.2015 від Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ» надійшло клопотання про витребування додаткових доказів, за змістом якого відповідач просить суд:

1. Витребувати у ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited належним чином засвідчені копії наступних документів та оригінали цих документів для огляду в судовому засіданні: акт передачі права власності №1/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014р.; акт передачі права власності №2/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014р.; акт передачі права власності №3/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014р.; акт передачі права власності №4/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014р.; акт передачі права власності №1HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №2HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №3HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №4HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №5HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №6HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №7HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.

2. Викликати в судове засідання ОСОБА_5 з метою отримання пояснень щодо направлення копії документів, зазначених вище, на електронну адресу відповідача та щодо інших обставин справи та визнати його явку обовязковою.

3. Зобовязати ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) провести звірку розрахунків з ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited.

4. Витребувати від ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) та ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited звіт про прибутки та збитки.

17.09.2015 відповідачем через канцелярію суду подані додаткові пояснення, відповідно до яких останній висловив свої заперечення щодо доводів позивача, зазначивши, що наданий позивачем розрахунок збитків не відповідає фактичним обставинам справи, в свою чергу, дані зазначені в рахунках-фактурах на оплату нафтопродуктів повністю підтверджують дані, зазначені в актах передачі права власності на нафтопродукти та спростовують дані актів передачі права власності на Дизель, надані позивачем.

28.10.2015 відповідачем додатково подані пояснення щодо юридичної сили свідоцтв про зберігання від 12.12.2014 № 14-01/G та від 15.12.2014 № 14-02/ULSD як доказів підтвердження обізнаності Товариства про наявність застави банку на нафтопродукти та юридичної сили, належності та допустимості електронних документів, наданих Товариством в підтвердження власної позиції у спорі.

05.11.2015 третя особа, ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево», через канцелярію суду надала пояснення щодо доказової сили поданого позивачем в судовому засіданні від 28.10.2015 додаткового доказу Response to request for arbitration (Putsuant to Article of the LCIA Rules) від 26.10.2015, наданого ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited на виконання вимог ст. 2 Регламенту LCIA від 27.11.1997.

На думку третьої особи, позивачем невірно трактується зміст вказаного документу, оскільки останній доводить наявність спору між позивачем та ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited, як дилера останнього, в рамках підписаного договору про сумісну діяльність № 038/13 від 17.07.2013 та підписаних на його підставі договорів поставки. При цьому, ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited підтвердила, що позивач передав їй спірний товар.

Додатково третя особа-3 просила апеляційний господарський суд прийняти до уваги, що 18.07.2014 між сторонами по справі підписано додаткову угоду до договору про зберігання, за змістом якої положення даного Договору застосовуються у разі, якщо замовник постачає нафтопродукти ОСОБА_4 «Weldex holdings limited», ОСОБА_4 «Lirta Investment (UK) Limited» або по письмовій вказівці (підтвердженню) ОСОБА_4 «Weldex holdings limited» та/або ОСОБА_4 «Lirta Investment (UK) Limited». Про наявність зазначеної додаткової угоди третій особі-3 стало відомо лише під час апеляційного провадження, у звязку з чим, остання відповідно до вимог ст. 101 ГПК України, просила прийняти вказаний доказ до уваги під час розгляду апеляційних скарг та надання правової оцінки правовідносинам сторін.

Ухвалою від 18.11.2015 колегією суддів частково задоволене клопотання відповідача про витребування доказів: зобовязано ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited (C/O A.T.A.ASSOCIATES LLP, 156A, BURNT OAK BROADWAY EDGWARE, MIDDLESEX, HA8 OAX, LONDON, UNITED KINGDOM) надіслати або надати до Одеського апеляційного господарського суду належним чином засвідчені копії актів, а саме: акт передачі права власності №1/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014р.; акт передачі права власності №2/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014р.; акт передачі права власності №3/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014р.; акт передачі права власності №4/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014р.; акт передачі права власності №1HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №2HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №3HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №4HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №5HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №6HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.; акт передачі права власності №7HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014р.

16.12.2015р. та 25.01.2016р. відповідачем подане клопотання про розподіл судових витрат, повязаних з перекладом ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 та від 16.12.2015р. відповідно та її врученням за кордоном.

Представники третіх осіб 1-2 в судове засідання не зявилися. Повідомлення третьої особи-1 (нерезидента) здійснювалося Одеським апеляційним господарським судом у спосіб, визначений ст. 10 Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Строк судового розгляду апеляційних скарг відповідно до ст. 69 ГПК України продовжено ухвалою від 16.12.2015 за клопотанням відповідача.

Фіксування судових засідань апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 ГПК України.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як зазначає позивач, 10.01.2014 та 15.09.2014 між ним та ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited (третя особа-1) було укладено контракти №169/14 від 10.01.2014 та №305/14 від 15.09.2014 щодо постачання нафтопродуктів на територію України.

Відповідно до п. 3 та п. 7 Контракту № 169/14 від 10.01.2014 позивач зобов'язався поставити бензин марки RОN 95 10 РРМ, ЕН 288 (надалі «Бензин») на умовах ІТТ («іn-tank transfer»).

Відповідно п. 3 та п. 7 Контракту № 305/14 від 15.09.2014 Позивач зобов'язався поставити дизельне паливо з низьким вмістом сірки марки ULSD 10 РРМ, що відповідає французьким стандартам на зимове дизельне паливо (надалі «Дизель») на умовах ІТТ Миколаїв (термінал Миконт) або Іллічівськ (Іллічівський паливний термінал).

За умовами пунктів 11 вищезгаданих Контрактів № 169/14 від 10.01.2014 та № 305/14 від 15.09.2014 право власності на Бензин та Дизель переходить до ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited з дати відповідного акту приймання-передачі на нафтопродукти, виданого терміналом та підписаного всіма сторонами відповідного контракту.

З метою виконання означених контрактів між позивачем та ОСОБА_4 «Weldex Holding Limited» був укладений договір № WM-N-1 від 28.03.2014 про надання послуг по прийманню та передачі нафтопродуктів.

ОСОБА_4 «Weldex Holding Limited», в свою чергу, уклала з відповідачем договір № SW-14 від 20.03.2014 про надання послуг по прийманню та передачі нафтопродуктів.

18.07.2014 між позивачем та відповідачем укладений договір № М-15 про приймання та зберігання на митному складі (надалі «Договір»), згідно з яким позивач доручає, а відповідач приймає на себе зобовязання по наданню позивачу послуг, повязаних з прийомом і зберіганням ОСОБА_6 на МС (митний склад), проведення дозволених операцій з ОСОБА_6 позивача під митним контролем.

За умовами п.п. 4.2.1.1, 4.2.1.9 відповідач прийняв на себе зобовязання належним чином виконувати доручення позивача, а також забезпечувати схоронність ОСОБА_6 на МС з моменту їх прийому та до передачі ОСОБА_6 позивачу або передачі позивачем ОСОБА_6 Покупцю (повернення із зберігання).

19.08.2014 між позивачем та відповідачем укладено Додаток № 1 до договору прийму та зберігання на митному складі № М-15 від 18.07.2014.

Відповідно до вказаного додатку до Договору, відповідач зобовязався по розпорядженню (заявці) позивача здійснити відпуск (відвантаження) ОСОБА_6 позивача автомобільним, водним і/або залізничним транспортом пункти призначення (порти, станції призначення), вказані позивачем у відповідну митному режимі при наявності дозволів митних органів і банка-заставодержателя (якщо ОСОБА_6 в заставі банка).

На виконання умов вказаного Договору позивачем передано на зберігання відповідачу 5 027 664 кг (або 5027.664 т) Бензину та 17 940 630 кг або (17940.630 т) Дизелю, про що свідчать видані останнім генеральні акти № 08/14 від 14.08.2014 та № 09/14 від 05.10.2014.

За твердження позивача, ним частково передано право власності на Бензин та Дизель до ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited (а.с. 74-82), та відповідно на зберіганні у відповідача залишилось 2318.764 т Бензину та 12050.759 т Дизелю, про що свідчать видані останнім свідоцтва про зберігання № 14-01/G від 12.12.2014 та № 14-02/ULSD від 15.12.2014.

25.12.2014 позивач направив до Миколаївської митниці запит з проханням надати інформацію про кількість Бензину та Дизелю позивача на зберіганні у режимі митного складу на потужностях відповідача.

У відповіді на запит позивача від 25.12.2014 № 319 представник Миколаївської митниці зазначив, що станом на 01.12.2014 Бензин та Дизель позивача відсутні в повному обсязі, у зв'язку з їх поміщенням у інші митні режими.

27.01.2015 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою, в якій вимагав негайного проведення відповідної інвентаризації.

У листі від 29.01.2015 № 44-01 відповідач не заперечував проти проведення інвентаризації із залученням інспектора Носенко В.І., при цьому у зазначеному листі було вказано, що за даними Миколаївської митниці станом на 01.01.2015 у базі даних органів доходів та зборів не міститься інформації про наявність Бензину та Дизелю позивача на митному складі відповідача. В результаті було узгоджено провести документальну перевірку руху Бензину та Дизелю позивача на митному складі відповідача.

На замовлення позивача інспектором компанії Spectis ОСОБА_7 складено «Звіт по інспекції ТОВ «МИКОНТ» від 30.01.2015, згідно з яким Бензин та Дизель відвантажувався без розпорядження позивача невідомим особам на підставі наступних документів та в наступні дати на підставі ОСОБА_1: № 4 27.10.2014 було відвантажено 2318.764 т Бензину; № 1 06.10.2014 було відвантажено 2180.102 т Дизелю; № 2 14.10.2014 було відвантажено 2216.769 т Дизелю; № 3 20.10.2014 було відвантажено 3415.022 т Дизелю; № 4 28.10.2014 було відвантажено 3413.521 т Дизелю; № 5 29.10.2014 було відвантажено 3520.495 т Дизелю; № 6 27.11.2014 було відвантажено 1194.721 т Дизелю; № 7 27.11.2014 було відвантажено 2000.00 т Дизелю.

Позивач також зазначає, що Бензин та Дизель в період їх знаходження на складі відповідача знаходились у заставі Райффайзен Централ банк Остеррайх, на підставі укладеного 07.08.2009 між ним та Банком договору застави. Докази, які б підтверджували наявність дозволів банку на відвантаження спірного майна Відповідачем, суду не надано.

Враховуючи, що відповідач порушив п. 1 Додатку № 1 від 19.08.2014 до Договору здійснивши відвантаження Бензину та Дизелю без дозволу замовника та дозволу заставодержателя, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимог, місцевий господарський суд виходив з доведеності факту наявності у діях відповідача всіх складових правопорушення:

протиправна поведінка, що виявилась у відвантажені Бензину та Дизелю, всупереч п. 4.2.1.1, п. 4.2.1.9 Договору та п. 1 Додатку № 1 від 19.08.2014 до Договору, без розпорядження позивача та заставодержателя;

шкідливий результат протиправної поведінки Відповідача, що виявився у повній втраті Позивачем 2318.764 т Бензину та 12050.759 т Дизелю;

причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкідливим результатом такої поведінки вбачається у тому, що саме через те, що відповідач не забезпечив належне зберігання товарів та здійснив відвантаження Бензину та Дизелю без розпорядження позивача, останній втратив зазначені вище товари;

вина правопорушника визначена в статтях 950- 951 ЦК України, а саме, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем.

Так само, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими вимоги позивача в частині розірвання договору № М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі, як наслідку вчиненого відповідачем правопорушення.

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог апеляційних скарг з огляду на таке:

За змістом статті 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Стаття 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як стверджує позивач, підставою виникнення взаємних прав та обовязків сторін є договір № М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі.

Підсудність даного спору господарському суду Миколаївської області, а також матеріальне право, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, визначена з урахуванням пророгаційної угоди сторін, що містить в розділі 9 Договору, а також вимог ст.ст. 5, 10, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право». При цьому, визначення сторонами в якості арбітражу - господарського суду м. Києва, в силу положень ст. 124 Конституції України, ст.ст. 15, 124 ГПК України, не є обмеженням юрисдикції господарського суду Миколаївської області, оскільки приписи ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначають загальне правило щодо можливості визначення сторонами підсудності справи з іноземним елементом судам України, а не відносно конкретного суду.

Означений Договір за своїм змістом та правовою природою є змішаним договором, що містить елементи договорів надання послуг та зберігання та підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 901-907, 936-955 ЦК України.

Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч.1 ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ст. 942 ЦК України, зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Відповідно до ст. 944 ЦК України, зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Статтею 950 ЦК України встановлено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі -у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі -у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Пунктом 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 ГК України.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відповідно до ч.ч.2, 4 статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобовязань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний звязок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №3-568к10 від 02.03.2010, 04.07.2011 у справі №42/78-10, від 04.07.2011 у справі №51/250, від 20.06.2011 у справі №2/121-30/118. Рішення Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду справ щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів України згідно приписів ст. 111-28 ГПК України.

Таким чином, нездатність позивача обґрунтувати вимоги про відшкодування збитків, довести їх розмір, а також повний склад цивільного правопорушення в діях (бездіяльності) відповідача, є підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

За твердженням позивача, ним на виконання договору № М-15 від 18.07.2014 передано на зберігання відповідачу 5 027 664 кг (або 5027.664 т) Бензину та 17 940 630 кг або (17940.630 т) Дизелю, про що свідчать генеральні акти № 08/14 від 14.08.2014 та № 09/14 від 05.10.2014.

Відповідні обставини сторонами не заперечуються.

Строк зберігання ОСОБА_6 згідно з п. 2.7 Договору № М-15 від 18.07.2014 обмежується строком дії цього Договору, але не може бути більше граничного строку розміщення ОСОБА_6 на митному складі, встановленого законодавством України. При цьому, замовник прийняв на себе зобовязання розпорядитися ОСОБА_6 (вивести їх з МС) до закінчення строку зберігання.

Розпорядження ОСОБА_6 за змістом п. 4.1.1.14 Договору здійснюється замовником шляхом:

оформлення ОСОБА_6 у «вільний обіг»;

повернення не реалізованих ОСОБА_6;

передання права власності на ОСОБА_6, що знаходиться в режимі митного складу, третій особі, яке уклало з виконавцем договір зберігання ОСОБА_6 на митному складі;

відправлення ОСОБА_6 в будь-яку третю країну (розмір винагороди виконавця в даному випадку визначається окремою угодою сторін до цього Договору;

здійсненням у відношенні ОСОБА_6 будь-яких інших дій, що дозволені Законами України.

Дата, коли замовник розпорядився ОСОБА_6, що поміщений у митний склад способом, зазначеним в абзаці першому цього пункту вважається датою повернення зі зберігання на митному складі.

Позивач зазначає, що розпорядився лише частиною товару, розміщеного на митному складі, шляхом його продажу ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited згідно контрактів № 169/14 від 10.01.2014 та № 305/14 від 15.09.2014, на підтвердження чого надав акти передачі права власності на нафтопродукти:

№ 1/КGM-8/Бензин (Румунія) до контракту № 169/14 від 10.01.2014 на 1000,00т;

№ 2/КGM-8/Бензин (Румунія) до контракту № 169/14 від 10.01.2014 на 708,900т;

№ 3/КGM-8/Бензин (Румунія) до контракту № 169/14 від 10.01.2014 на 1000,00т;

№ 4/Дизель до контракту № 305/14 від 15.09.2014 на 1480,000т;

№ 5/Дизель до контракту № 305/14 від 15.09.2014 на 700,102т;

№ 6/Дизель до контракту № 305/14 від 15.09.2014 на 2216,769т;

№ 9/Дизель до контракту № 305/14 від 15.09.2014 на 673,000т;

№ 10/Дизель до контракту № 305/14 від 15.09.2014 на 370,000т;

№ 15/Дизель до контракту № 305/14 від 15.09.2014 на 450,000т, всього на 2708,900т Бензину, 5889,871т Дизелю.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що від позивача електронною поштою надходили акти приймання-передачі нафтопродуктів, що підписані позивачем, ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited та з відміткою позивача про ознайомлення, а саме:

акт передачі права власності №1/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014 на 1000т;

акт передачі права власності №2/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014 на 708,9т;

акт передачі права власності №3/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014 на 1000т;

акт передачі права власності №4/KMG-8/Бензин (Румунія) до контракту №169/14 від 10.01.2014 на 2318,764т;

акт передачі права власності №1HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014 на 2180,102т;

акт передачі права власності №2HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014 на 2216,769т;

акт передачі права власності №3HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014 на 3415,022т;

акт передачі права власності №4HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014 3413,521т;

акт передачі права власності №5HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014 на 3520,495т;

акт передачі права власності №6HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014 на 1194,721т;

акт передачі права власності №7HR/Дизель до контракту №305/14 від 15.09.2014 на 2000т., всього на 5027,664т Бензину, 17940,630т Дизелю.

Таким чином, переданий на зберігання до митного складу товару у розумінні п. 4.1.1.14 Договору № М-15 від 18.07.2014 повернуто в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.33-34 ГПК України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст. ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

З урахуванням вказаного, на підставі статті 33 ГПК України, колегія суддів вважає, що саме на позивачеві лежить обовязок довести обставини на які він посилається. як на підставу заявлених вимог та які у встановленому порядку спростовують доводи та заперечення відповідача.

З метою зясування дійсності представлених сторонами доказів, колегією суддів в судовому засіданні зясовувалось питання наявності у сторін оригіналів наданих актів передачі права власності. Проте, як пояснили сторони, оригінали актів відсутні через те, що документообіг щодо переміщення нафтопродуктів з митного складу в межах договору № М-15 від 18.07.2014 здійснювався засобами електронного звязку.

ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited на виконання ухали від 18.11.2015 витребуваних актів передачі права власності на нафтопродукти не надала.

Таким чином, оскільки сторонами у справі наводяться різні дані щодо обсягів проведених господарських операцій за договором № М-15 від 18.07.2014, а представлені сторонами в обґрунтування власних вимог та заперечень документи мітять суперечливі відомості щодо таких господарських операцій та не відповідають наведеним вимогам, які ставляться до первинного документу, за висновком судової колегії, позивач з допомогою належних та допустимих доказів не довів викладених в обґрунтування заявлених позовних вимог обставин щодо часткового розпорядження товаром.

Між тим, як вбачається з наданих третіми особами 2-3 письмових пояснень (т. 3 а.с. 13-74, 90-174) придбаний ОСОБА_4 Lirta Investment (UK) Limited Бензин в кількості 5027,664т та Дизель в кількості 17940,630т, реалізований останньою на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корнелія» та Публічного акціонерного товариства «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» згідно контрактів на поставку нафтопродуктів № LIR/К2501 від 25.01.2014, № LIR/К0310 від 03.10.2014 та № LIR/Z2808 від 28.08.2014 відповідно. Акти приймання-передачі нафтопродуктів надавались відповідачу для проведення їх фактичного відвантаження на користь вказаних осіб.

Наведені пояснення третіх осіб з боку сторін не спростовані.

Щодо листів-погоджень банку на відпуск товарів від 22.10.2014, 24.10.2014, 03.11.2014, 05.11.2014, 13.11.2014, 13.11.2014, 24.11.2014, 24.11.2014, 15.12.2014 (т. 1 а.с. 133-150), колегія суддів зазначає наступне.

За змістом абзацу п. 1 Додатку № 1 від 19.08.2014 до Договору дозвіл банку-заставодержателя на відпуск товарів є обовязковим за умови перебування таких товарів у заставі банку.

Згідно розділу 1 договору застави від 07.08.2009 під товарами у заставі розуміються товари, що зазначені у повідомлені або у сертифікаті, придбання яких заставодавцем у постачальника фінансується відповідно до умов Договору кредитної лінії, та на які заставодавець отримує право власності після поставки постачальником та зберігає його до їх продажу споживачу, та які транспортуються експедитором та/або зберігаються на складі.

Форма повідомлення про заставу та сертифіката визначена додатками № № 2, 3 до договору застави від 07.08.2009.

Відповідні документи ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції надані не були.

Крім того, представлені на дослідження суду примірники договору застави від 07.08.2009 та відповідні листи банку на відпуск товарів не містять ідентифікуючих ознак, які б дозволяли суду вірогідно встановити, що останні стосуються товарів, переданих відповідачу згідно договору № М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі та генеральних актів № 08/14 від 14.08.2014 та № 09/14 від 05.10.2014.

Наведені повідомлення містять посилання лише на свідоцтва про зберігання № 14-02/ULSD від 12.12.2014, № 14-02/ULSD від 15.10.2014, № 14-01/G від 13.11.2014, № 14-01/G від 03.11.2014, № 14-02/ULSD від 05.11.2014, № 14-01/G від 24.10.2014, які в матеріалах справи відсутні.

Свідоцтва про зберігання № 14-01/G від 12.12.2014 та № 14-02/ULSD від 15.12.2014, на які позивач посилається як на доказ обізнаності відповідача щодо обтяження спірних партій нафтопродуктів заставою, в зазначених повідомленнях Банку не згадуються.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідач згідно поданих пояснень заперечує факт дійсності таких свідоцтв, в свою чергу, позивач оригіналів свідоцтв на вимогу суду не надав, зазначивши, що весь документообіг з питань переміщення нафтопродуктів в межах договору № М-15 від 18.07.2014 здійснювався засобами електронного звязку.

Таким чином, представлені на дослідження копії листів Банку-заставодержателя та свідоцтв про зберігання, за відсутності інших доказів, як то повідомлення про заставу та/або сертифіката, визначених договором застави від 07.08.2009, не можуть бути розцінені судом як беззаперечний доказ перебування переданих на зберігання відповідачу за договором № М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі нафтопродуктів в заставі Райффайзен Централ банк Остеррайх на підставі договору застави від 07.08.2009, оскільки в цьому випадку рішення ґрунтуватиметься лише на даних позовної заяви та фотокопіях документів, дійсність яких відповідачем заперечується.

Наведені обставин у своїй сукупності, свідчать про передчасність висновків місцевого господарського суду щодо доведення позивачем з допомогою належних та допустимих у розумінні ст. 34 ГПК України доказів факту порушення з боку ТОВ «МИКОНТ» умов договору № М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі та як наслідок, наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення як правової підстави застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Недоведеність позивачем обставин порушення з боку ТОВ «МИКОНТ» умов договору № М-15 від 18.07.2014 про приймання та зберігання на митному складі зумовлює висновок й про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині розірвання зазначеного договору, оскільки застосування визначеного ст.ст. 16, 651 ЦК України способу захисту у вигляді розірвання договору в судовому порядку на вимогу однієї зі сторін, опосередковується фактом істотного порушення договору другою стороною.

За наведених обставин, рішення місцевого господарського суду є таким, що прийняте з порушенням норм ст. 43 ГПК України та відповідно до ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню з прийняття нового рішення про відмову в задоволені позову.

Судові витрати, повязані з розглядом даної справи відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 101-105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ» та Публічного акціонерного товариства «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.07.2015 у справі № 915/709/15 скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКОНТ» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 37149,00грн.

Стягнути з ОСОБА_4 Енерджі Трейдінг СА (Mercuria Energy Trading SA) на користь Публічного акціонерного товариства «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 37149,00грн.

Господарському суду Миколаївської області видати накази із зазначенням відповідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 01.02.2016р.

Головуючий суддя СуддіОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10