ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 922/6367/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

прокурора: Горгуль Н.В., посвідчення № 036152 від 29 жовтня 2015 року;

1-го позивача: не з'явився;

2-го позивача: ОСОБА_1, довіреність № 09/13 від 11 січня 2016 року;

3-го позивача: ОСОБА_1, довіреність № 31 від 22 січня 2016 року;

1-ї 3-ї особи: ОСОБА_2, довіреність № 491 від 31 грудня 2015 року;

2-ї 3-ї особи: не з'явився;

1-го відповідача: не з'явився;

2-го відповідача: не з'явився;

3-го відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Харківської області (вх. №32 Х/1-42) на ухвалу господарського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року у справі № 922/6367/15

за позовом заступника прокурора Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі:

1.Міністерства освіти і науки України, м.Київ

2.Державного університету телекомунікацій, м.Київ

3.Харківського коледжу державного університету телекомунікацій, м. Харків,

до 1.Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ,

2.Міністерства інфраструктури України, м.Київ,

3. Харківського міського управління юстиції, м.Харків,

про визнання незаконними наказів та рішення

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року у справі № 922/6367/15 було повернуто позовну заяву прокурору та додані до неї матеріали на 96-ти аркушах.

Заступник прокурора прокуратури Харківської області з вказаною ухвалою суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати.

25 січня 2016 року від прокуратури надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи позовної заяви прокуратури Харківської області (вх.№780). Вказане клопотання було задоволено колегією суддів, додаткові докази долучені до матеріалів справи.

У судове засідання, яке відбулось 25 січня 2016 року, зявились прокурор, другий та третій позивач, перша третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Перший позивач, перший, другий та третій відповідач, перша третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про отримання поштового відправлення (Том 1 а.с.49, 51, 47, 50.)

До початку судового засідання колегією суддів на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" було відстежено пересилання поштового відправлення Публічному акціонерному товариству "Укртелеком" (трихкодовий ідентифікатор 119) та встановлено повернення поштового відправлення за зворотною адресою у звязку з закінченням встановленого терміну зберігання.

За змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо Ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

Викладене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, який в межах пункту 3.9.1 постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначив, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є належним чином повідомленим про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Державного університету телекомунікацій та Харківського коледжу державного університету телекомунікацій звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ Державного комітету зв'язку України від 11 березня 1999 року №44 про передачу з балансу Харківського електротехнікуму зв'язку на баланс УДПЕЗ "Укртелеком" частини будівлі гуртожитку площею 1981 кв.м.;

-визнати незаконним та скасувати наказ Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 25 листопада 2003 року №227 в частині передачі у власність ВАТ "Укртелеком" майна - частини будівлі гуртожитку площею 1981 кв.м., що знаходилось на балансі УДПЕЗ "Укртелеком" по Харківській дирекції станом на 01 липня 1999 року;

-визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію майна від 13 липня 2005 року та запис у книзі 1 №2978;

-визнати відсутність у ПАТ "Укртелеком" () права власності на навчально-житлові приміщення навчального центру, площею 1981 кв.м. за інвентарним номером 640177, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Целіноградська, 44 та передані у власність на підставі наказу Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 25 листопада 2003 року №227.

Втім на підставі ухвали 14 грудня 2015 року судом першої інстанції було повернуто позовну заяву та додані до неї матеріали на 96-ти аркушах.

Ухвала господарського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року мотивована тим, що прокурором не було надано жодного доказу в підтвердження сплати судового збору у встановлених законом розмірі та порядку не надано, а обставини, вказані заявником в обґрунтування заяви про звільнення від сплати судового збору до ухвалення судового рішення, не можуть бути розцінені судом як виняткові.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що місцевим господарським судом помилково зроблено висновок про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки не враховано відсутність коштів на рахунку та той факт, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на сплату прокурорами судового збору не були передбачені.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства зважаючи на наступне.

Відмовляючи в прийнятті позовної заяви, поданої прокуратурою Харківської області та повертаючи її без розгляду, місцевий господарський суд виходив з відсутності доказів сплати судового збору. При цьому судом було наголошено на неможливості звільнення останнього від сплати судового збору, оскільки обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутності у органу державної влади коштів для сплати судового збору, не можуть вважатися винятковими в розумінні вимог ЗУ "Про судовий збір".

У відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт відсутності доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі не може бути безумовною підставою для такого повернення. Питання повернення позовної заяви за умови несплати судового збору повинно досліджуватись судом в сукупності з нормами ЗУ "Про судовий збір" та іншими обставинами, які впливають на можливість сторони здійснити відповідну оплату. Враховуючи визначений ст. 129 Конституції України принцип гарантування права на судовий захист, судом повинно братись до уваги не тільки визначена законодавством необхідність такої сплати органами державної влади, а й момент з якого законодавець закріпив відповідний обов'язок та реальну можливість фінансування відповідного органу в даному бюджетному періоді, враховуючи приписи бюджетного законодавства України.

В даному випадку місцевий господарський суд, вирішуючи питання повернення позовної заяви без розгляду з підстав відсутності доказів сплати прокурором судового збору, обов'язок сплати якого було прокладено на органи прокуратури Законом України "Про судовий збір" (в редакції, що діє з 01 вересня 2015 року), повинен був врахувати не врегульованість на момент подання позову механізму реалізації права прокурора на звернення до суду. А саме відсутність коштів, внаслідок не передбачення в Державному бюджеті України на 2015 рік видатків для органів прокуратури по сплаті судового збору, до моменту фактичного виділення і надходження цільових коштів на спеціальні рахунки органу прокуратури.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд може враховуючи майновий стан сторони своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також звільнити останнього від такої оплати. При цьому, суд не обмежений в праві відстрочення або розстрочення сплати судового збору за умови подання позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, місцевий господарський суд досліджуючи клопотання прокурора про звільнення від сплати судового збору, не був обмежений в реалізації права передбаченого ст. 8 Закону України "Про судовий збір" на відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Окрім цього, в Інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/2093/15 від 12 листопада 2015 року зазначено, що за змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що витяг з кошторису на 2015 Прокуратури Харківської області, свідчить про відсутність у позивача грошових коштів, що перешкоджає останньому сплатити судовий збір за подання позовної заяви та є достатньою підставою для можливості відстрочення або розстрочення позивачу сплати судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення по справі.

Зважаючи на викладене, для забезпечення реалізації прокурором як позивачем в господарському спорі принципу, визначеного ст. 129 Конституції України, а також враховуючи доводи прокурора щодо обставин відсутності коштів на сплату судового збору, відсутності правових підстав для їх самостійного залучення з іншого, не державного, джерела фінансування, суд першої інстанції не був позбавлений можливості на підставі приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочити або розстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена також колегією суддів Вищого господарського суду України в постанові від 30 листопада 2015 року у справі № 918/360/15, від 22 грудня 2015 року у справі №907/546/15, від 11 січня 2016 року у справі №914/3396/15.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для розгляду по суті в господарський суд Харківської області.

Суд апеляційної інстанції зазначає також наступне.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11 січня 2016 року було відстрочено прокурору сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги на строк до ухвалення судового рішення. У зазначений строк прокурор не оплатив судовий збір.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. (з наступними змінами та доповненнями), у разі відстрочення або розстрочення сплати судового збору господарський суд повинен зазначити в ухвалі (про прийняття заяви чи скарги до провадження або в іншій) конкретний строк (строки) сплати судового збору, який (які) не може бути пізнішим за дату, на яку судом призначено розгляд заяви чи скарги. У разі перенесення цієї дати (в зв'язку з відкладенням розгляду справи або з інших причин) відповідно може бути продовжено й строк (строки), на які відстрочено або розстрочено сплату судового збору, про що господарським судом зазначається у відповідній ухвалі.

Якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або залишити позов чи скаргу без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Разом з тим, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Таким чином, розподіл судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги покладається на суд першої інстанції за наслідками вирішення спору по суті (прийняття рішення у справі).

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Харківської області задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 14 грудня 2015 року у справі № 922/6367/15 скасувати.

Справу направити для розгляду спору по суті до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Россолов В.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Тихий П.В.