ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 904/8202/14

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого, Корнілової Ж.О.,
Чернова Є.В.
за участю представників: першого відповідача розглянув касаційну скаргу Борисова М.А. Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 серпня 2015
у справі№904/8202/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Адванс-Лізинг"
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Армада ЛТД"
простягнення заборгованості за договором фінансового лізингу в сумі 1209080грн.37коп.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2014 р. (судя Красота О.І.) прийнято відмову товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс-Лізинг" від позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Армада ЛТД".

В частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Армада ЛТД" провадження у справі - припинено.

Позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс-Лізинг" 812 640 грн. 33 коп. - основного боргу, 292 550 грн. 52 коп. - штрафу, 29 873 грн. 41 коп. - 3% річних, 162 537 грн. 62 коп. - інфляційних втрат, 25 952 грн. 16 коп. - судового збору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 р. (судді: Крутовських В.І., Березкіна О.В., Широбокова Л.П.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2014 р. скасовано частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", м.Дружківка і Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Армада ЛТД", м.Підгороднє на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс-Лізинг", м.Дніпропетровськ - 10 000,00 грн..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест", м. Дружківка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адванс-Лізинг", м. Дніпропетровськ - 802 640,33 грн. лізингові плати, 287550,52 грн. штрафу, 29275,25 грн. річних, 22 589,42 грн. судовий збір за розгляд позовної заяви.

В решті позову відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення 802640, 33 грн лізингових платежів, 287550, 52 грн штрафу, 29275, 25 грн річних, а також солідарно з ТОВ "Торговий дім "Армада ЛТД" 10000 грн скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, в позові відмовити.

Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції в порушення норм ст.ст. 32, 43 ГПК України не обгрунтував висновок про невиконання ТОВ "Карпатибудінвести" зобов'язання зі сплати лізингових платежів в сумі 812640,33 грн, в порушення норм ст.ст. 256, 258, 261 ЦК України не враховано заяву про застосування позовної давності, судом не враховано ст. 2 Закону України, "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", ст. 617 ЦК України відповідно з якою скаржник не повинен нести відповідальності у вигляді штрафу за невиконання зобов'язання, оскільки товариство було розташовано на території проведення антитерористичної операції, тому застосування відповідальності неправомірне.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представника відповідача, який взяв участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адванс-Лізинг" (далі - Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатибудінвест" (далі - Лізингоодержувач) був укладений Договір фінансового лізингу №52ФЛ-12 (далі - Договір лізингу), відповідно до пункту 1.1 якого Лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а Лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов'язується сплачувати лізингові платежі на умовах Договору лізингу. Найменування, марка, Модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладенні Договору лізингу наведені в Додатку №1 "Специфікація".

Строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу та не може бути менше одного року (пункт 1.2 Договору лізингу).

Відповідно до пункту 2.2 Договору лізингу, його ціна становить гривневий еквівалент вартості майна у Євро, виходячи з розрахунку, наведеного у пункті 2.2.2 Договору лізингу.

Пунктом 2.2 Договору лізингу передбачено, що його ціна становить гривневий еквівалент 214 500,00 Євро, що розраховується із суми в гривнях за курсом продажу Євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг", сформованим на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті укладення Договору лізингу, та становить 2 143 133 грн. 85 коп., у тому числі ПДВ. Ціна Договору підлягає перерахунку за міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання акту приймання-передачі майна, відповідно до умов пункту 2.2.2 Договору лізингу.

Пунктом 2.3 Договору лізингу передбачено, що за надання предмету лізингу у фінансовий лізинг, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю одноразову комісію, яка є першим лізинговим платежем, в розмірі 1 відсоток від ціни Договору лізингу. Комісія сплачується Лізингоодержувачем на поточний рахунок Лізингодавця в національній валюті за міжбанківським курсом на дату, що передує даті фактичної оплати у строк до 21.08.2012 року.

Пунктом 3.1 Договору лізингу сторони погодили, що усі платежі за Договором лізингу Лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов Договору лізингу та Додатку №2 "Графік внесення лізингових платежів" до Договору лізингу шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця, вказаний у Договорі лізингу.

Відповідно до пункту 3.2. Договору лізингу - авансовий платіж Лізингоодержувача в рахунок оплати майна складає 30% від ціни Договору лізингу та складає 64 350,00 Євро, та підлягає сплаті в термін до 21.08.2012 року. Сума авансового платежу у гривнях обчислюється виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати.

Пункт 3.3 Договору лізингу передбачає, що розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку. Сума чергового лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Євро), зазначеної в графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати Лізингоодержувачем чергового Лізингового платежу, зазначеного в графіку. Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті або залишаються несплаченими, згідно з Договором лізингу.

Пунктом 3.4 Договору лізингу встановлено, що лізингові платежі складаються з:

- 3.4.1. Суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передач;

- 3.4.2. Комісії за користування, що розраховується як різниця суми лізингового платежу та суми, яка компенсує частину вартості майна, яка не може бути меншою за 1 гривню.

Пунктом 11.1 Договору лізингу встановлено, що його строк з 15.08.2012 року по 20.09.2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за Договором лізингу. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов Договору лізингу.

В Додатку №1 до Договору лізингу (Специфікації майна) сторони погодили найменування майна, дані технічного паспорту та його вартість, а саме: Бульдозер Liebherr PR734, Сер. №VAUZ0724JZT010167, 2008 р.в., 214 500,00 Євро з ПДВ. (а.с. 15, том. 1).

Додатком №2 до Договору лізингу сторони погодили графік внесення лізингових платежів на період дії Договору лізингу, а саме з 20.09.2012 року по 20.09.2013 року.

Як встановлено судом відповідачем-1 було порушено своє зобов'язання зі сплати лізингових платежів та комісії, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 812 640 грн. 33 коп.

03.04.2014 року Позивач направив на адресу Відповідача-1 повідомлення про розірвання договору з вимогами сплати заборгованості по лізинговим платежам та повернення майна, яке Відповідач-1 отримав 11.04.2014 року.

Частиною 1 статті 806 Цивільного кодексу України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (частина 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Згідно частини 3 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Приписами частини 1 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингодавець має право інвестувати на придбання предмета лізингу як власні, так і залучені та позичкові кошти; здійснювати перевірки дотримання лізингоодержувачем умов користування предметом лізингу та його утримання; відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов'язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу.

Стаття 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Стаття 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За статтею 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом.

У зв'язку з невиконанням Відповідачем-1 взятих на себе за Договором лізингу зобов'язань зі сплати лізингових платежів Позивач розрахував штраф, 3% річних та інфляційні втрати.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 8.1 Договору лізингу передбачено, що у випаду, якщо Лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого Лізингового платежу, кий встановлений в графіку, Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю штраф у розмірі 0,2% від суми простроченого Лізингового платежу за кожен випадок порушення строків оплати Лізингового платежу. Кожним випадком порушення Лізингоодержувачем строків оплати Лізингового платежу є, зокрема, кожен день прострочення оплати лізингового платежу.

Суд погодився з розрахунком штрафу в сумі 287550,52 грн..

Стаття 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг з врахуванням встановлених індексів інфляції, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Суд погодився з обґрунтованістю стягнення процентів річних в сумі 29275,25 грн..

Суд касаційної інстанції не має підстав не погоджуватися з відповідним розрахунком, оскільки скаржник його не спростовує, а доводи щодо заперечення загальної заборгованості з лізингових платежів перевірено та відхилено, тому не вливають на висновки в цій частині вимог.

Суд правомірно виходив з тих мотивів, що розрахунок між сторонами здійснюється з урахуванням міжбанківського курсу євро, дійшовши обґрунтованого висновку, що у Позивача відсутня підстава для стягнення інфляції, так як перерахунок євро по міжбанківському курсу компенсує Позивачу інфляційні втрати.

Касаційна інстанція зазначає, що згідно зі ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скарги про не підтвердження заборгованості, що є предметом спору, відхиляються, оскільки встановлених обставин існування правовідносин з позивачем, неналежного виконання умов договору не спростовують, зводяться до вимог переоцінки висновків на підставі іншої оцінки доказів, що виходить за межі касаційного перегляду.

Доводи скарги про неврахування судом позовної давності слід відхилити з тих підстав, що за нормою частини третьої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, однак рішення судом першої інстанції ухвалено 25.12.2014 р., а скаржник доводить, що заявляв про позовну давність 14.05.2015 р., тобто після винесення рішення на стадії апеляційного провадження, що відповідно не дає підстав для висновку про порушення норм про позовну давність.

Доводи скарги про неприйняття позивачем заходів щодо повернення майна а ні в безспірному, а ні в судовому у порядку відхиляються, оскільки не мають значення для предмету доказування даного спору, яким є наявність заборгованості за невиконання умов договору.

Доводи про неправомірність застосування відповідальності по сплаті штрафу/пені за порушення договірних зобов'язань з огляду на обставини антитерористичної операції відхиляються, оскільки норми Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" стосуються мораторію на нарахування пені та штрафів у зобов'язаннях за кредитними договорами та договорами позики, відтак, не мають стосунку до спірних правовідносин.

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що доводи скаржника зводяться до заперечення висновків суду на підставі іншої оцінки доказів, що з огляду на норми ч. 2 ст. 111-7 ГПК України, якою виключено з повноважень касаційної інстанції встановлення обставин справи, переоцінка доказів, яким надано оцінку судом першої та апеляційної інстанцій, надання переваги одним доказам над іншими.

Неправильного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи і наданим сторонами доказам, порушень норм процесуального права, які визначені як безумовні підстави для скасування судового рішення судом касаційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постанови апеляційного господарського суду не вбачається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 р. у справі №904/8202/14 господарського суду Дніпропетровської області залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Ж.Корнілова

Є. Чернов