ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2016 р. Справа № 911/4982/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»

до Приватного акціонерного товариства «ЕПОС»

про стягнення 161304,97 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-403 юр. від 24.11.2015 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 18.08.2015 року);

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Приватного акціонерного товариства «ЕПОС» про стягнення 161304,97 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2015 року порушено провадження у справі № 911/4982/15 та призначено справу до розгляду на 01.12.2015 року.

01.12.2015 року через канцелярію суду представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 01.12.2015 року представники сторін не зявилися, сторони вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 17.11.2015 року не виконали, відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 28.12.2015 року.

В судовому засіданні 28.12.2015 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач уточнив період прострочення поставки (визначив 5 днів), у звязку з чим, зменшив заявлену до стягнення неустойку до 30759,18 грн. Та просив відшкодувати витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн., а решту повернути як зайво сплачені. Розгляд справи відкладався до 13.01.2016 року.

В судовому засіданні 13.01.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та доданих до позову документів, 11.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (позивач) та Приватним акціонерним товариством «ЕПОС» (відповідач) було укладено Договір № 2680 (далі - Договір), згідно з п. 1.1. якого відповідач прийняв на себе зобовязання поставити і передати у власність позивачу продукцію відповідно до Специфікації, а позивач - оплатити її.

Згідно з п. 3.2. Договору поставка Продукції Продавцем здійснюється в строки, зазначені у відповідній Специфікації, але тільки після надання Покупцем письмового замовлення. Датою подачі Замовлення вважається дата його направлення поштою на електронну адресу. Замовлення повинне містити перелік номенклатури (асортимент) та обсяги поставки Продукції, точно відповідати по номенклатурі і не перевищувати обсяги, зазначені в Специфікації.

Відповідно до Специфікації № 1 від 11.07.2014 року (далі Специфікація) Продукція має бути поставлена протягом 150 днів з дня підписання листа про наміри (02.07.2014 року), тобто, як зазначає позивач в уточненому розрахунку позову, поставка мала відбутись у строк до 29.11.2014 року включно.

Однак, як зазначає позивач, відповідач поставив Продукцію з порушенням строку, передбаченого для виконання зобовязання, а саме: 03.11.2014 року поставлено продукції на суму 397 090,51 грн.; 04.12.2014 року поставлено залишок продукції на суму 1 708 843,52 грн.

В заяві про зменшення позовних вимог позивач стверджує, що за накладною від 04.12.2014 року прострочено поставку продукції на суму 2050612,22 грн. на 5 днів з 30.11.2014 року по 04.12.2014 року.

Згідно з п. 7.1. Договору у випадку прострочення поставки продукції проти строків обумовлених в Договорі, Продавець (відповідач) сплачує неустойку у розмірі 0,3% від вартості недопоставленої продукції за кожний день прострочення. Нарахування неустойки починається з першого дня прострочення та припиняється на дату поставки продукції.

У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 30759,18 грн. неустойки за порушення термінів поставки продукції.

Також позивач зазначає, що 22.06.2015 року ним на адресу відповідача надсилалась претензія з вимогою про сплату неустойки, яка залишена відповідачем без задоволення.

Дослідивши викладені в позові обставини (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог), враховуючи надані позивачем докази, судом встановлено, що спірна поставка оформлена накладною № 724 від 02.12.2014 року, яка підписана отримувачем 04.12.2014 року, поставка відбувалась за товарно-транспортною накладною № 164752 від 03.12.2014 року на суму 2472419,09 грн.

Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що з огляду на п. 3.2. Договору наведений в Специфікації строк повинен обраховуватись після надіслання замовлення на поставку.

Пунктом 1.1 Договору сторони передбачили, що відповідач зобов'язується поставити та передати у власність позивача продукцію відповідно до Специфікації, узгодженої до Договору, а відповідач прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного Договору.

Разом з тим, пунктом 3.2. Договору сторони погодили, що поставка продукції відповідачем здійснюється в строки, зазначені у відповідній специфікації, але тільки після надання позивачем письмового замовлення на поставку. Датою подачі замовлення на поставку вважається дата його направлення електронною поштою на адресу відповідача або на його факс.

З наданого позивачем до позовної заяви Замовлення на поставку № НОМЕР_1 вбачається, що воно датовано 23.07.2014 року.

Таким чином, з огляду на умову п. 3.2. Договору, визначений у Специфікації строк поставки має обраховуватись з дати виставлення Замовлення на поставку, оскільки відсутність Замовлення, виключає підстави для здійснення поставки. Крім того, п. 7.1. Договору передбачає застосування відповідальності саме за порушення строків поставки, обумовлених в Договорі, лист же про наміри від 02.07.2014 року складено до укладення Договору і його зміст стосується згоди на укладення відповідного Договору у відповідь на лист позивача № 38-11515 від 25.06.2014 року. Взагалі відповідний лист № 748 від 02.07.2014 року є одностороннім, хоч має наведену в специфікації дату - 02.07.2014 року, однак за своїм змістом не має ознак листа про наміри.

Враховуючи невизначеність дати, з якої має обраховуватись строк поставки та суперечливість фактичних обставин взаємовідносин сторін умовам Договору, термін поставки має обраховуватись не раніше складення Специфікації (укладення Договору), якою такий термін передбачено та за умови виставлення Замовлення на поставку.

Таким чином, строк поставки продукції припадав на кінець грудня 2014 року, тобто не порушений відповідачем.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, враховуючи відсутність факту прострочення відповідачем строків поставки продукції, до нього не підлягає застосуванню визначена позивачем відповідальність у вигляді стягнення неустойки.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем спростовані, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.01.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін