РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/31963/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод»

до Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2»

про стягнення 38 401,99 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Сизоненко С.В. - по дов. № 3 від 11.01.2016

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» 38 401,99 грн., з яких: 20 709,38 грн. основного боргу, 16 351,32 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 1 341,29 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань по сплаті отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31963/15 та призначено її до розгляду на 14.01.2016.

Відповідачем 14.01.2016 до відділу діловодства суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізнішу дату, у зв'язку з тим, що відповідачу необхідний додатковий час для аналізу заявленої позивачем до стягнення суми. Відповідач зазначив, що сума оплати товару відповідачем складає 133 979,23 грн., а не 128 876,48 як зазначає позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/31963/15 від 14.01.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 24.12.2015, розгляд справи був відкладений на 26.01.2016.

Позивач в судовому засіданні 26.01.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 26.01.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвал суду не виконав.

Відповідачем 26.01.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи на більш пізнішу дату, у зв'язку з необхідністю подання відповідачем додаткових доказів у справі.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи суд відзначає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Відповідач ухвали суду від 24.12.2015 та від 14.01.2016, надіслані за його адресою: м. Київ, вул. Тампере, 13-Б, отримав 28.12.2015 та 18.01.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення № 01 9 та № 01 8.

Отже, відповідач мав достатньо часу щодо подання відзиву на позовну заяву та всіх документів що підтверджують заперечення проти позову.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 26.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» поставило Публічному акціонерному товариству «Трест Київпідземшляхбуд-2» товар загальною вартістю 146 886,66 грн. згідно наступних видаткових накладних: № СТІ-344/3Д від 01.10.2013, № ТІ-344/3Н від 04.10.2013, № СТІ-344/3Р від 04.10.2013, № Т691 від 18.10.2013, № ТІ-344/Н від 14.11.2013, № СТІ-344/3Б від 14.11.2013, № СТІ-344/3Ж від 18.11.2013, № ТІ-885 від 25.11.2013, № СТІ-885Н від 25.11.2013, № ТІ-229Н від 02.06.2014, № С229 від 02.06.2014, № СТІ-229 від 02.06.2014, № СТІ-229/1 від 03.06.2014, № ТІ-229НН від 13.06.2014, СТІ-1073 від 05.09.2014, № ТІ-1073Н від 05.09.2014, № ТІ-1122Н від 10.09.2014, № ТІ-1074Н від 09.10.2014, № ТІ-1075Н від 09.10.2014, № СТІ-1074 від 09.10.2014, № СТІ-1075 від 09.10.2014, № ТІ-1074-1Н від 14.10.2014, № ТІ-1075-1Н від 14.10.2014, № СТІ-1074д від 14.10.2014, № СТІ-1075д від 14.10.2014, № СТІ-1214 від 24.10.2014, № СТІ-1213 від 24.11.2014, № ТІ-1213Н від 24.10.2014

Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» було надано Публічному акціонерному товариству «Трест Київпідземшляхбуд-2» послуги на загальну суму 2 499,20 грн. згідно наступних актів здачі-прийняття робіт: № 10-411 від 21.11.2013 та № 10-118 від 25.03.2014.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за поставлений товар та надані послуги роботи у повному обсязі не оплатив, в зв'язку з чим виник боргу в розмірі 20 709,38 грн. та нараховані збитки від зміни індексу інфляції в розмірі 16 351,32 грн. та 3% річних в розмірі 1 341,29 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Також статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що між сторонами шляхом поставлення товару та надання послуг, а також здійснення часткової оплати товару і послуг було укладено договір купівлі-продажу товару та договір про надання послуг, за якими відповідач зобов'язався оплатити товар та виконані роботи.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Наявні в матеріалах справи банківські виписки за період з вересня 2013 року по жовтень 2014 року свідчать, що відповідач перед позивачем повністю розрахувався за виконані роботи та частково розрахувався за поставлений товар загалом на суму 133 979,23 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 15 409,63 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу підлягають задоволенню частково в розмірі 15 409,63 грн. (149 385,86 грн. (загальна сума поставленого товару та виконаних робіт) - 133 979,23 грн. (часткова оплата).

В іншій частині суми основного боргу вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 16 351,32 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 341,29 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 12 166,84 грн. збитків від зміни індексу інфляції за період з листопада 2013 року по листопад 2015 року та 998,04 грн. - 3% річних за період з 21.10.2013 по 17.12.2015, нарахованих на суму боргу в розмірі 15 409,63 грн.

В іншій частині нарахованих інфляційних втрат та 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки нараховані з порушенням чинного законодавства (на суму боргу в розмірі 20 709,38 грн.).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» (02105, м. Київ, вул. Тампере, 13-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» (04074, м. Київ, вул. Резервна, 8А, ) 15 409 (п'ятнадцять тисяч чотириста дев'ять) грн. 63 коп. основного боргу, 12 166 (дванадцять тисяч сто шістдесят шість) грн. 84 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 998 (дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 04 коп. - 3% річних, 906 (дев'ятсот шість) грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 01.02.2016.

СуддяВ.В.Сівакова