ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 914/2604/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» від 02.11.2015р., №3025

на рішення господарського суду Львівської області від 19.10.2015р.

у справі № 914/2604/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТКФ «Схід-постач», м. Харків

до відповідача приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», м. Львів

про стягнення 626509,15 грн.

за участю представників сторін:

- від позивача ОСОБА_2;

- від відповідача не зявились.

Ухвалою львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Данко Л.С. та Кузь В.Л.

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2015р. в склад судової колегії по розгляду справи № 914/2604/15 замість судді Данко Л.С., введено суддю Галушко Н.А.

Права та обовязки сторін, передбачені ст. 20,22 ГПК України, представнику позивача розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 19.10.2015р. у справі №914/2604/15 (суддя Мороз Н.) позов товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «ТКФ «Схід-постач» задоволено; з приватного акціонерного товариства (надалі - ПрАТ) «Львівський локомотиворемонтний завод» на користь позивача стягнуто 341375,40 грн. основного боргу, 261100,58 грн. інфляційних втрат, 24033,17 грн. 3% річних та 12530,19 грн. судового збору.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 341375,40 грн. обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, а за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань, останньому правомірно нараховано 261100,58 грн. інфляційних втрат та 24033,17 грн. 3% річних.

Не погодившись із прийнятим рішення місцевого господарського суду ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» оскаржив його в апеляційному порядку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що підпис голови правління ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» ОСОБА_3 на довіреностях, якими уповноважено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на отримання товару, вчинений не головою правління ОСОБА_3, відтак такі довіреності та накладні не можуть слугувати належними доказами у даній справі. Скаржник не погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вважає, що такі були обчисленні з порушенням строків, визначених ст. 253 Цивільного кодексу України. Поруч з тим, апелянт звертає увагу суду на те, що місцем знаходження позивача є територія проведення антитерористичної операції, а тому перерахування коштів ТзОВ «ТКФ «Схід-постач» підпадає під дію Закону України «Про боротьбу з тероризмом», як фінансування тероризму та кваліфікується як кримінальне діяння, передбачене ст. 258-5 Кримінального кодексу України.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 09.11.2015р. позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до наказу ДФСУ від 07.11.2014р. № 256 «Про переміщення і закінчення простою» товариством було здійснено переміщення територіальних органів, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, на територію України, а саме місцем знаходження позивача є м. Харків, вул. Сумська, 39 оф. 131, відтак перерахування коштів відбувалося в Державний бюджет України.

В дане судове засідання прибув представник позивача, який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Апелянт участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, подав на розгляд суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із перебування його представника у відпустці. Розглянувши подане апелянтом клопотання, судова колегія вирішила відмовити в задоволенні такого з огляду на строки розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, передбачені ч. 1 ст. 102 ГПК України. Крім цього, вважає за доцільне зазначити, що скаржник не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.1-5 ст.28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не повязаних з ним трудовими відносинами.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

15.03.2012р. між приватним акціонерним товариством «Львівський локомотиворемонтний завод» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТКФ «Схід-постач» (постачальник) було укладено договір поставки № ВЗК-120/12, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався у 2012 році поставити замовникові товари, зазначені в специфікації № 1, а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 5.1. договору встановлено строк (термін) поставки (передачі) товарів не більше 20 календарних днів з дня направлення заявки.

Відповідно до п. 6.1.1. договору, замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Розрахунки проводяться в безготівковій формі на рахунок постачальника протягом 60 календарних днів після поставки продукції (п. 4.1. договору).

Додатковою угодою №1 від 18.12.2012р., укладеною між ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та ТзОВ «ТКФ «Схід-постач» внесено зміни до п. 10.1. договору поставки №ВЗК-120/12 від 15.03.2012р., відповідно до яких договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.03.2013р.

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання взятих на себе зобовязань, позивач поставив відповідачу товар на суму 429495,60 грн., що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними: № 3 від 13.04.2012р. на суму 5808, 00 грн.; № 4 від 25.09.2012р. на суму 179011, 20 грн.; № 3 від 25.01.2013р. на суму 14865, 60 грн.; № 4 від 28.01.2013р. на суму 14551, 20 грн., №1 від 18.02.2013р. на суму 2493, 60 грн.; № 3 від 26.02.2013р. на суму 95635, 20 грн.; №1 від 04.03.2013р. на суму 4260,00 грн.; № 2 від 06.03.2013р. на суму 9000, 00 грн., № 4 від 12.03.2013р. на суму 22843, 20 грн.; № 5 від 12.03.2013р. на суму 9000,00 грн.; № 6 від 19.03.2013р. на суму 41815, 20 грн., № 7 від 19.03.2013р. на суму 1278, 00 грн., № 13 від 26.03.2013р. на суму 28934, 40 грн., які скріплені печатками та підписані представниками позивача та відповідача, повноваження останнього підтверджуються довіреностями на отримання товару типової форми №М-2 (24-36,43-55, т. І).

З матеріалів справи, а саме з додаткових пояснень, поданих позивачем (а.с. 1-5, т. ІІ) вбачається, що відповідач здійснив часткові оплати за поставку товару за видатковою накладною №4 від 25.09.2012р. на загальну суму 88120, 20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача. Крім того, між сторонами підписано та завірено печатками акти звірки взаємних розрахунків №2 від 01.07.2012р., №3 від 01.10.2012р., №4 від 31.10.2012р., №6 від 31.03.2013р. та №12 від 31.10.2013р. які включають всі накладні що є предметом даного спору(а.с. 168-182, т. І).

У звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань по договору поставки № ВЗК-120/12, в останнього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 341375,40 грн., на які позивач нарахував 24033,17 грн. 3% річних та 261100,58 грн. інфляційних втрат, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Судова колегія, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.712 ЦК України, що кореспондується із ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказана норма Цивільного Кодексу кореспондує із ст. 193 ГК України відповідно до ч. 1 якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що позивач поставив відповідачу товар згідно видаткових та товарно-транспортними накладних (а.с.24-36,43-55, т.І), який відповідач оплатив частково на суму 88120,20 грн. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази оплати поставленого товару відповідачем, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про підставність стягнення з відповідача 341375,40 грн. заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про підставність стягнення з відповідача 24033,17 3% річних та 261100,58 грн. інфляційних.

Покликання скаржника на те, що підпис вчинений на довіреностях на одержання товару типової форми № М-2 не відповідає підпису голови правління ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» судова колегія до уваги не приймає, оскільки на спірних довіреностях на одержання товару типової форми № М-2 крім підпису керівника підприємства міститься підпис головного бухгалтера, які скріплені відтиском печатки ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод».

Крім цього, апелянт зазначає, що місцем знаходження позивача є зона проведення антитерористичної операції, однак такі покликання скаржника відхиляються судовою колегією, оскільки в матеріалах справи міститься копія витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців згідно якої місцезнаходження юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю «ТКФ «Схід-Постач» є м. Харків, вул. Сумська,39, офіс 131 (а.с. 80, т. ІІ).

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 19.10.2015р. у справі №914/2604/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

повний текст постанови складений 01.02.2016 р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.