донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

01.02.2016 справа №905/2376/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_1В ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача:не прибув не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод метизних виробів" м.Макіївка Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від05 червня 2014 р.
у справі№ 905/2376/14 (суддя І.А. Бойко)
за позовомТовариство з обмеженою відповідальністю "Завод метизних виробів" м.Макіївка Донецької області
до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" м.Маріуполь Донецької області
простягнення 161219,62 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.06.2014р. по справі №905/2376/14:

- частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Завод метизних виробів, Донецька область, м. Макіївка до Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш, Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 161219, 62 грн., а саме: 151039,95 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 10179,67 грн.;

- стягнуто з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд. 1, код ІПН 90) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод метизних виробів (86115, Донецька область, м. Макіївка, вул. Магістральна, буд. 7, код ІПН 86) заборгованість у розмірі 2360 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 1000,30 грн. судовий збір у розмірі 1827,00 грн;

- відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 148679,95 основного боргу та 3% річних у розмірі 9179,37 грн.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод метизних виробів" м.Макіївка Донецької області звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (із врахуванням заяви про уточнення вимог), в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 05.06.2014р. по справі №905/2376/14 та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача 161 219,62 грн., з яких основний борг в сумі 151 039,95 грн., 3% річних у розмірі 10 179,67 грн., судовий збір у розмірі 1827 грн.

Скаржник вважає рішення місцевого господарського суду таким, що не відповідає обставинам справи, прийнятим із порушенням нормам матеріального та процесуального права, винесеним при неповному дослідженні доказів. Зазначив, що відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання щодо оплати за поставлену продукцію в наслідок чого у останнього виник перед позивачем борг в сумі 151 039,95 грн., який підтверджений матеріалами справи та підлягає стягненню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.09.2015р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Будко Н.В., Мясищев А.М.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. у звязку із перебуванням судді Будко Н.В. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Агапов О.Л., Мясищев А.М.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. у звязку із перебуванням судді Агапова О.Л. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Будко Н.В., Мясищев А.М.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 28.01.2016р. у звязку із перебуванням судді Будко Н.В. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Геза Т.Д., Мясищев А.М.

Позивач у судове засідання 01.02.2016р. не прибув, на електронну пошту суду надіслав розгорнутий розрахунок суми боргу.

Відповідач у судове засідання 01.02.2016р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.02.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Завод метизних виробів, м. Макіївка (далі Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Азовзагальмаш, м. Маріуполь (далі Покупець) був укладений договір №ПСН-04172 (далі Договір), відповідно до якого Постачальник зобовязується поставити, а Покупець прийняти та сплатити метизи ( в подальшому товар) в асортименті, кількості згідно специфікації №1 (додаток №1), що є невідємною частиною цього договору (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.4.1. договору, поставка товару здійснюється на умовах FCA м. Макіївки (Макіївський метизний завод), відповідно до ІНКОТЕРМС 2000.

Згідно до 4.2. договору, Постачальник разом з товаром передає наступні документи: рахунок фактуру, накладну, податкову накладну, сертифікат якості.

Поставка товару здійснюється протягом 10 днів з моменту проведення 15% авансового платежу, відповідно до п.7.1. Договору (п. 5.1. договору).

За згодою сторін допускається дострокова поставка товару (п. 5.2. договору).

Відповідно до п.7.1. договору, оплата товару Покупцем продукції здійснюється у національній валюті України на розрахунковий рахунок наступному порядку: 15% - авансовий платіж за 3 дні до запланованої відвантаження товару зі складу Постачальника і 85% - оплата протягом 10 банківських днів з моменту відвантаження товару зі складу Постачальника та виставлення рахунку.

Пунктом 12.1. Договору визначено, що договір діє з дати укладення та чинний до 31.12.2011р.

Сторонами підписана специфікація № 1 до договору від 2011р., відповідно до якої узгоджені, зокрема, найменування, кількість, вартість продукції.

Актом звіряння взаєморозрахунків станом на 25.02.2014 р. сторонами узгоджено наявність заборгованості Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш перед Товариством з обмеженою відповідальністю Завод метизних виробів у розмірі 151 039,95 грн. Зазначений акт підписано представниками сторін та засвідчено печатками підприємств.

Оцінивши зміст даного договору, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 692 ЦК України визначає обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми боргу в розмірі 148 679,95 грн. виходив з того, що борг виник за видатковою накладною № РН-0001394 від 27.12.2011р. на суму 214 424, 99 грн., а відповідач сплатив борг за вищевказаною накладною частково на загальну суму в розмірі 212 064,99 грн., у звязку із чим дійшов висновку щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 2360 грн.

Крім того, зазначив, що в акті звірки взаєморозрахунків відсутні посилання на первинні документи, а також відображені лише дати поставок та оплат, та не вказано за якою видатковою накладною поставлено товар, тому до уваги акт звірки взаєморозрахунків було відхилено судом.

Проте колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із вищезазначеним висновком суду враховуючи наведене.

З матеріалів справи, зокрема з видаткових накладних, рахунків-фактур, товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання матеріальних цінностей вбачається, що позивач поставив відповідачу товар за договором №ПСН-04172 від 01.02.2011р. на загальну суму 9 065 273,20 грн. за період з 26.05.2011р. по 27.12.2011р.

Факт поставки товару та факт його прийняття з боку відповідача підтверджується відмітками про прийняття та відбитками штампу відповідача на підтвердження прийому товару.

Крім того, факт належного виконання позивачем свого обовязку щодо поставки товару не заперечується й самим відповідачем та здійсненням останнім часткових оплат по спірному договору на загальну суму 8 906 623,39 грн., про що свідчать відповідні банківські виписки та платіжні доручення.

При цьому, з наданих сторонами документів вбачається, що відповідач свої зобовязання щодо оплати за поставлену продукцію виконував несвоєчасно та не зазначав за якою саме видатковою накладною здійснює сплату, у звязку із чим позивач зараховував отримані грошові кошти за поставлену продукцію в рахунок погашення боргу за попередні несплачені поставки товару.

Враховуючи наведені обставини, скаржник зазначив, що заявлений до стягнення борг в розмірі 151 039,95 грн. виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати за поставлену продукцію за видатковою накладною № РН-0001394 від 27.12.2011р. на суму 214 424, 99 грн. та рахунком-фактурою №СФ-0001503 від 27.12.2011р. на загальну суму 214 424,99 грн.

Таким чином, наявність у відповідача несплаченого боргу в розмірі 151 039,95 грн., підтверджена матеріалами справи (належним чином засвідчені видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності, банківські виписки, платіжні доручення).

Крім того, вищезазначені обставини додатково підтверджуються актом звіряння взаєморозрахунків станом на 25.02.2014р. відповідно до якого Публічне акціонерне товариство Азовзагальмаш визнало наявність заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю Завод метизних виробів у розмірі 158 649,81 грн.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо погашення суми боргу за видатковою накладною № РН-0001394 від 27.12.2011р. на загальну суму 212 064,99 грн., оскільки прийняті в якості доказу сплати вищезазначеної видаткової накладної платіжні доручення №464348 від 27.12.2011р. на суму 100000,00 грн., №464636 від 28.12.2011р. на суму 45000,00 грн., №490923 від 25.05.2012р. на суму 4424,14 грн., №493962 від 16.06.2012р. на суму 47640,85 грн., №496542 від 25.06.2012р. на суму 15000,00 грн. про сплату поставленої продукції, у звязку з відсутністю в призначенні платежу посилання на сплату товару саме за грудень 2011р., були зараховані позивачем в рахунок погашення раніше виниклої заборгованості за спірним договором №ПСН-04172 від 01.02.2011р., що не суперечить умовам договору та приписам діючого законодавства.

Як вже зазначалось вище, позивач 01.02.2016р. надіслав на електрону пошту суду розрахунок суми боргу відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 158 649,81 грн., в той же час під час звернення до суду першої інстанції та в процесі розгляду апеляційної скарги позивач просив стягнути з відповідача 151 039,95 грн., що є його правом та не порушує прав відповідача.

Враховуючи наведене, заборгованість Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш перед Товариством з обмеженою відповідальністю Завод метизних виробів у розмірі 151 039,95 грн. підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 10 179,67 грн.

При розгляді вищевказаних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В процесі розгляду апеляційної скарги, позивач надав уточнення позовних вимог в яких зазначив, що періодом виникнення 3% річних в сумі 10 179,67 грн. є період з дати останнього продажу до дати звернення до суду, а саме з 27.12.2011р. до 08.04.2014р.

Як вже зазначалось вище, поставка товару за якою виник борг в розмірі 151 039,95 грн. відбулась 27.12.2011 р.

Відповідно до п.7.1. договору, оплата товару Покупцем продукції здійснюється у національній валюті України на розрахунковий рахунок наступному порядку: 15% - авансовий платіж за 3 дні до запланованої відгрузки товару зі складу Постачальника і 85% - оплата протягом 10 банківських днів з моменту відгрузки товару зі складу Постачальника та виставлення рахунку.

Таким чином, з огляду на умови п.7.1 договору у відповідача виник обовязок сплатити грошові кошти за поставлену продукцію до 12.01.2012р. включно. Таким чином, зазначений вище позивачем період нарахування 3% річних є необґрунтованим та таким, що суперечить умовам Договору.

З огляду на вищевикладене, перевіривши розрахунок позивача за допомогою системи «Законодавство», колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 13.01.2012р. по 08.04.2014 р. в сумі 10 130,42 грн.

Позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в залишковій частині в сумі 49,25 грн. задоволенню не підлягають у звязку з безпідставністю заявлення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 05.06.2014р. по справі №905/2376/14 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 148679,95 боргу та 9130,12 грн. 3% річних. В залишковій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача, як на сторону внаслідок неправильних дій якої виник спір.

В той же час, вимога скаржника про стягнення з відповідача судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1827 грн. є безпідставною, оскільки відповідно до компютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», скаржник під час звернення до суду із апеляційною скаргою, сплатив судовий збір за її подання платіжним документом від 27.06.2014р. № 5926 на суму 1612,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод метизних виробів" на рішення господарського суду Донецької області від 05.06.2014р. по справі №905/2376/14 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 05.06.2014р. по справі №905/2376/14 скасувати в частині відмови у стягненні 148679,95 боргу та 9130,12 грн. 3% річних.

В цій частині прийняти нове рішення про задоволення вимог щодо стягнення 148679,95 боргу та 9130,12 грн. 3% річних.

Абзаци 2 4 резолютивної частини рішення господарського суду Донецької області від 03.09.2015 р. по справі №905/924/15 викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод метизних виробів (86115, Донецька обл., місто Макіївка, вул. Магістральна, будинок 7А, ) заборгованість в сумі 151 039,95 грн., 3% річних в сумі 10 130,42 грн., судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3224,40 грн.

У задоволені вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 49,25 грн. відмовити.»

В залишковій частині рішення господарського суду Донецької області від 05.06.2014р. по справі №905/2376/14 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Азовзагальмаш (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод метизних виробів (86115, Донецька обл., місто Макіївка, вул. Магістральна, будинок 7А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1612,20 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: Т.Д. Геза

ОСОБА_3