РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 918/1207/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова А.Г.

судді Маціщук А.В. ,

судді Петухов М.Г.

при секретарі Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1С - представника за довіреністю від 23.12.15р. №13-юд

відповідача: ОСОБА_2 - представника за довіреністю від 23.12.15р. №09-32/711

третьої особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на ухвалу господарського суду Рівненської області від 14.12.15 р.

у справі № 918/1207/15 (суддя Андрійчук О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот", м.Рівне

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м.Київ

за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот", м.Сєвєродонецк Луганської області

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.12.2015р. призначено у справі №918/1207/15 судову почеркознавчу експертизу та ухвалою цієї ж дати зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи.

Не погоджуючись з винесеною судом ухвалою про зупинення провадження у даній справі, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до господарського суду Рівненської області для продовження розгляду по суті.

З посиланням на положення ст. ст. 41, 42, 43, 79, 86 ГПК України, п. 2 постанови Пленуму вищого господарського суду України від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", зазначає, що місцевим господарським судом не мотивовано належним чином необхідність проведення експертизи та зупинення провадження у справі, а саме не з'ясовано, чи може висновок експерта бути замінений іншими засобами доказування, наявними у справі.

Звертає увагу, що в матеріалах справи містяться копія рішення ОСОБА_3 ради ПАТ "Рівнеазот", яким надано повноваження голові правління ПАТ "Рівнеазот" ОСОБА_4 (або виконуючому обов'язки голови правління) на укладання та підписання вищезазначеного договору поруки. Зазначене рішення ОСОБА_3 ради ПАТ "Рівнеазот" надано у вигляді виписки № 30/01/15 від 30.01.2015р. з протоколу № 30/01/15 заочного голосування (опитування) ОСОБА_3 ради ПАТ "Рівнеазот" від 30.01.2015р.

Звертає увагу, що спірний договір поруки скріплено печатками ПАТ "Промінвестбанк" та ПАТ "Рівнеазот", отже підпис голови правління - ОСОБА_4 скріплено печаткою ПАТ "Рівнеазот" (№ 5), тією ж самою, що скріплено рішення ОСОБА_3 ради товариства, Статут ПАТ "Рівнеазот" (на якому стоїть підпис ОСОБА_4В.), довіреність представника, підписаної ОСОБА_4

Проте, суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, керувався тим, що ці документи не є схваленням правочину, оскільки рішення ОСОБА_3 прийнято до укладання договору поруки, а подальшого схвалення суду не надано.

Крім того, ПАТ "Промінвестбанк" у апеляційній скарзі вказує, що договір поруки також скріплено печаткою (№ 5), що використовується позивачем у господарській діяльності, крім того, позивач не звертався до правоохоронних органів про втрату чи незаконне використання печатки.

Вважає, що наявність печатки на договорі поруки є актом схвалення правочину, що в силу ст. 241 ЦК України створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки для ПАТ "Рівнеаозот".

До аналогічних висновків прийшов Вищий господарський суд України у постанові від 01.06.2010 року у справі № 14/361.

Крім того, іншими документами також підтверджується факт подальшого схвалення правочину, оскільки ОСОБА_4 надав ПАТ "Промінвестбанк" копію свого паспорта та ідентифікаційного коду, засвідчивши їх своїм підписом. Також банку для укладання договору поруки були надані інші документи, зокрема, копія Статуту ПАТ "Рівнеазот", копія протоколу № 6 річних загальних зборів акціонерів ПАТ "Рівнеазот" від 19.04.2013р., копія наказу по ПАТ "Рівнеазот" від 19.09.2011р. № 1030-вк "Про Голову Правління Товариства", копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (що є лише у ПАТ "Рівнеазот"), копія виписки з протоколу № 15/09/14 від 15.09.2014р. заочного голосування наглядової ради ПАТ "Рівнеазот" (про переобрання ОСОБА_4 головою правління та обрання членом правління - ОСОБА_5М.).

Ці обставини вказують на те, що пояснення голови правління ПАТ "Рівнеазот" (про начебто "непригадування" обставин укладання договору) спростовуються наданими документами, фактичні обставини справи можуть бути встановлені на підставі цих доказів.

Також, позивач не звертався до правоохоронних органів про підробку документів, докази порушення кримінальної справи в матеріалах справи відсутні.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах, пов'язаних із застосуванням ст.ст.41,79 ГПК України (постанови ВГСУ у справі № 910/9768/15 від 24.11.2015р., від 10.12.2014 у справі №910/17936/14).

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Рівнеазот", з посиланням на норми ст.ст. 202, 203, 207 ЦК України, ст. ст. 65, 181, 195 ГК України зазначає наступне.

Повноваження особи, що підписала договір поруки № 20-0189/3-3 від 05.02.2015 р. від імені ПАТ "Рівнеазот" повинні підтверджуватись установчими документами товариства, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Однак, оспорюваний у даній справі договір поруки підписаний невстановленою особою, а відтак повинен бути визнаний недійсним та не може вважатися правочином, що зумовлює виникнення будь-яких прав та обов'язків для ПАТ "Рівнеазот".

Відповідно до п. 13.17 Статуту ПАТ "Рівнеазот" голова правління товариства має право на: представництво інтересів товариства, вчинення дій від імені товариства, вчинення правочинів, укладення, зміну та припинення договорів від імені Товариства.

Проте, з приводу оспореного договору поруки № 20-0189/3-3 від 05.02.2015 р., укладеного між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ПАТ "Рівнеазот", голова правління товариства - ОСОБА_4 висловив сумніви щодо його підписання та наголосив, що не пам'ятає, щоб знайомився з його змістом.

На думку скаржника, сумнівною є імовірність підписання вказаного договору посадовою особою товариства, з огляду на те, що на момент його укладення зобов'язання по основному платежу вже було прострочено. Тобто ПАТ "Рівнеазот" завідомо було позбавлене можливості впливати на боржника з метою забезпечення належного виконання з його сторони зобов'язань за основним (кредитним) договором.

Зазначає, що на підприємстві відсутній оригінал оспореного договору поруки, внаслідок чого немає можливості перевірити, хто саме його підписував.

Також, з посиланням на норми ст. 41, 79 ГПК України, ч.1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", п.п. 8, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007р. "Про незалежність судової влади", п.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", Інформаційний лист ВГСУ від 27.11.2006р. №01-8/2651, п. 1.13 Інструкції Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5, постанову ВГСУ від 22.04.15р. у справі №5/6, вважає оскаржену ухвалу господарського суду законною, обґрунтованою та винесеною з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Просить ухвалу господарського суду Рівненської області від 14.12.2015 року у справі №918/1207/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" - без задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу від ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" не надійшло, що відповідно до ч.2 ст.96 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду, його представник у судове засідання не з'явився.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Вважає ухвалу господарського суду Рівненської області від 14.12.2015р. у справі № 918/1207/15 незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просить її скасувати та направити справу до господарського суду Рівненської області для продовження розгляду по суті.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що ухвала господарського суду Рівненської області від 14.12.2015 р. у справі № 918/1207/15 є законною та обґрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Згідно з ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ч.6 ст.106 ГПК України).

Враховуючи норми ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників судового процесу у даній справі про час і місце розгляду справи, явка сторін обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи, за наявними у матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, у жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання договору поруки недійсним.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 26.10.2015 року порушено провадження, справу призначено до судового розгляду на 09.11.2015 року.

Ухвалою суду від 09.11.2015 року розгляд справи відкладено на 30.11.2015 року, в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот".

27.11.2015 року до господарського суду Рівненської області від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких позивач стверджує, що оспорюваний договір поруки підписаний невстановленою особою, а тому не може вважатися правочином, що зумовлює виникнення будь-яких прав та обов'язків для позивача, а відтак є недійсним. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано пояснення ОСОБА_4 від 27.11.2015 року.

В подальшому розгляд справи було відкладено на 14 грудня 2015 року.

Як зазначалося вище, ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.12.2015р. у справі №918/1207/15 призначено судову почеркознавчу експертизу підпису голови правління ПАТ "Рівнеазот" ОСОБА_4 на договорі поруки №20-0189/3-3 від 05.02.15р..

У зв'язку із призначенням судової експертизи, ухвалою суду від 14.12.15р. зупинено провадження у даній справі до отримання висновку експертизи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі, з огляду на таке.

Частинами першою та третьою статті 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу, проведення якої доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Частиною другою статті 79 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачено, що господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках призначення господарським судом судової експертизи.

Про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала; ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено. (ч.ч. 4, 5 ст. 79 ГПК України)

Пунктом 19 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", зокрема, роз'яснено, що ГПК України не передбачено можливості оскарження ухвал про призначення судової експертизи. Водночас за приписами пункту 1 частини другої статті 79 названого Кодексу господарський суд має право зупинити провадження у справі у випадку призначення судової експертизи, а згідно з частиною п'ятою цієї ж статті ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено. У разі коли апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується ухвали про зупинення провадження у справі, вона може бути розглянута господарським судом у загальному порядку виключно з точки зору наявності чи відсутності передбаченої законом підстави для такого зупинення (згаданий пункт 1 частини другої статті 79 ГПК). Якщо ж в апеляційній чи касаційній скарзі йдеться про оскарження як призначення експертизи, так і зупинення у зв'язку з цим провадження у справі, то відповідна скарга може бути прийнята і розглянута в частині зупинення провадження.

Колегія суддів зазначає, що правовий аналіз положень статті 79 ГПК України дозволяє дійти висновку щодо двох видів зупинення провадження у справі: обов'язкового, зазначеного в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч. 1 ст. 79 ГПК України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України).

Таким чином, зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду.

Як убачається із вищенаведеного, суд першої інстанції скористався своїм правом та зупинив провадження у справі у зв'язку із призначенням у даній справі судової почеркознавчої експертизи.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зводяться передусім до аналізу мотивів та підстав призначення судової експертизи, тобто, до оскарження процесуальних дій суду, що суперечить приписам імперативних норм ст.ст. 41, 106 ГПК України, виходячи зі змісту яких ухвала суду про призначення експертизи не може бути оскаржена.

Разом з тим, Рівненський апеляційний господарський суд не бере до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо наявності в матеріалах справи інших засобів доказування, якими можна замінити висновок експерта та щодо наявності на спірному договорі поруки відтиску печатки ПАТ "Рівнеазот", оскільки оцінка підстав призначення судом першої інстанції експертизи знаходиться поза межами компетенції та повноважень суду вищої інстанції. Оцінка ж доказів, в тому числі висновку експерта, є виключним правом суду, який розглядає справу по суті, що кореспондує його ж процесуальному обовязку щодо всебічності, повноти та обєктивності розгляду справи по суті.

Крім того, посилання скаржника на судову практику щодо підтвердження своєї позиції, а саме на постанови ВГСУ у справі №910/9768/15 від 24.11.15р. та у справі №910/17936/14 від 10.12.14р., судом не беруться до уваги, оскільки існує протилежна практика, викладена у постановах ВГСУ у справі №910/8819/15 від 30.09.15р., у справі №5/6 від 22.04.15р., у справі №914/4517/14 від 30.06.15р., у справі №922/2202/14 від 27.01.15р., у справі №918/2060/14 від 10.12.15р.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до норм процесуального права правомірно зупинив провадження у справі у зв'язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали господарського суду Рівненської області від 14.12.2015 р. про зупинення провадження у справі № 918/1207/15.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Рівненської області.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали господарського суду Рівненської області від 14.12.2015р. у справі №918/1207/15.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 14.12.2015р. у справі №918/1207/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" - без задоволення.

2. Справу №918/1207/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.