РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/32066/15

За позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»

про відшкодування шкоди у розмірі 24 938,64 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» страхового відшкодування в сумі 24 938,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ/088016 від 18.06.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду в порядку суброгації у розмірі 24 938,64 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 порушено провадження у справі №910/32066/15 та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.01.2016.

13.01.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ №7/2-28/363 від 11.01.2016 щодо інформації відповідно до страхового полісу №АІ/0542221.

В судове засідання 19.01.2016 представник позивача не з'явився, втім направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання 19.01.2016 не з'явився, проте 14.01.2016 через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Зайнятість представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» в іншому судовому процесі не може бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З урахуванням викладених обставин, клопотання відповідача від 14.01.2016 про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

18.01.2016 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

18.06.2014 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ «Ред Булл Україна» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ/088016 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу, зокрема, автомобіля «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору страхування - з 19.06.2014 по 18.06.2015 (п. 9 договору).

26.12.2014 о 19 год. 30 хв. на перехресті вул. Лугова - вул. Новозабарська в м. Києві водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ГАЗ 24», державний номерний знак 26928КТ, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В результаті ДТП автомобіль «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9481599 виданою ДПС ВДАІ Оболонського РВ УМВС від 17.03.2015.

Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13.02.2015 у справі №756/429/15-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 29.12.2014, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 26.12.2014 та просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок СТО.

Відповідно до звіту №2298/14, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» (свідоцтво ФДМУ про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 1318 від 02.06.2004, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності ФДМУ № 16103/14 від 07.03.2014), вартість (розмір) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, склала 21 859,35 грн.

Згідно з рахунком на оплату №123013674 від 03.02.2015, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз», відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, склав 25 738,64 грн.

Відповідно до страхового акту №UA028/L26/01 від 05.02.2015 та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 24 938,64 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №UA028/L26/01 від 05.02.2015, була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Автосоюз» в розмірі 24 938,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30199 від 06.02.2015.

Матеріали справи містять вимогу позивача адресовану відповідачу про сплату коштів в розмірі 24 938,64 грн. в порядку суброгації, яка отримана останнім 12.05.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

На вимогу про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації відповідач відповіді не надав.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи та положень ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Як зазначає Верховний Суду України в листі від 19.07.2011, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Хоч і регрес, і суброгація виникають на підставі закону, проте вказані підстави є різними. Так суброгація виникає, зокрема, на підстав ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», а регрес, зокрема, на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України №6-112цс13 від 25.12.2013.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частинами 1-3 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі №5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі №910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі №910/3023/13.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 24 938,64 грн.

На виконання умов договору, на підставі страхового акту №UA028/L26/01 від 05.02.2015 позивачем відповідно до рахунку №123013674 від 03.02.2015, була здійснена виплата страхового відшкодування ТОВ «Автосоюз» за договором у розмірі 24 938,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30199 від 06.02.2015.

Вина особи ОСОБА_1, який керував автомобілем «ГАЗ 24», державний номерний знак 26928КТ, встановлена постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13.02.2015 у справі №756/429/15-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/0542221, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ГАЗ 24», державний номерний знак 26928КТ.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АІ/0542221 встановлено ліміт за шкоду майну - 50 000 грн., франшиза - 0 грн.

Отже, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати по відновлювальному ремонту транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в сумі 24 938,64 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, 11, код 31241449) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. Артема, 40, код 20782312) 24 938 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять вісім) грн. 64 коп. та 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 19.01.2016 у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дата підписання повного тексту рішення - 25.01.2016.

Суддя В.О. Демидов