ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року Справа № 904/4672/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О. (зміна складу судової колегії відбулась на підставі розпорядження секретаря судової палати ОСОБА_1 від 26.01.2016р.)

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, представник, довіреність №11/28-06 від 04.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, договір про надання правової допоми №б/н від 01.07.2015 р.;

третя особа у судове засідання не з'явилась.

Розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року у справі № 904/4672/15

за позовом Комунального підприємства "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КІРОВСЬКЕ-1", м.Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міське комунальне підприємство "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", м.Дніпропетровськ

про стягнення 33 746,94 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року у справі №904/4672/15 ( Головуючий колегії - ОСОБА_4., судді: Колісник І.І. Суховаров А.В.) в задоволенні позову - відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача. Стягнуто з Комунального підприємства "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КІРОВСЬКЕ-1" витрати по оплаті послуг адвоката у розмірі 1500,00 грн.

Рішення господарського суду обґрунтоване тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів надання відповідачу послуг безпосередньо для господарських потреб відповідача.

Позивач не погодився з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до розрахунку об'ємів послуг (додаток 4 до Договору) місячний об'єм споживання води відповідача для задоволення власних господарський потреб становить 237 м. куб. Окремо визначено об'єм послуг для задоволення питних потреб орендарів відповідача - 48 м. куб. Разом 237+ 48 = 285м.куб. Даний об'єм розраховано у відповідності до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 14.05.08р. №126 Про затвердження Методики розроблення технологічних нормативів використання питної води при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Так, відповідно до вказаного розрахунку об'ємів, згідно до ч.2 ст.41 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», позивач здійснював нарахування за послуги водопостачання:

- безпосередньо для господарських потреб відповідача, згідно норми 237 м. куб. в місяць (через відсутність загально будинкового приладу обліку);

- для задоволення питних потреб орендарів відповідача згідно показань приладів обліку (додаток 2 до Договору) встановлених у їх приміщеннях.

Нарахування плати за водовідведення позивач проводив у відповідності до п. 3.14. Договору та п.3.14 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу 27.06.08р. N 190, відповідно до яких у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел.

Як зазначає позивач, у зв'язку з тим, що у відповідача загальнобудинкові засоби обліку на каналізаційних випусках відсутні, кількість стічних вод було визначено відповідно до кількості спожитої їм води.

Позивач зазначає про те, що останній надав відповідачу послуги водопостачання та водовідведення для задоволення відповідачем власних господарських потреб, а відповідач в свою чергу за надані послуги з позивачем не розрахувався, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за період з січня 2014 року по лютий 2015 року у розмірі 24156,36грн.

Скаржником зазначено, що при розрахунку обємів водопостачання необхідного для задоволення господарських потреб будинку обовязково враховується не лише витрати води на утримання прибудинкової території та витрати води на господарські потреби працівників виконавця, а й технологічні та не обліковані витрати води.

Скаржник зауважено, що в акті №025382 від 12.03.14 зафіксовано лише відсутність витрат на утримання прибудинкової території та витрат води на господарсько-питні потреби працівників відповідача в березні 2014 року, що суд при прийнятті рішення не взяв до уваги. У звязку з чим суд прийшов хибного висновку про те, що акт №025382 від 12.03.14 є доказом неотримання відповідачем послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 2014 року по лютий 2015 року.

Крім того, скаржник вказую, що зміни режиму відпущення/одержання стічних вод (зменшення/збільшення) провадяться шляхом укладення додаткових угод до договору. В свою чергу, сторони ніяких додаткових угод з приводу зменшення чи збільшення обємів послуг не укладали. Зазначені умови стосовно обємів послуг викладені в п.3.1 договору та діють по теперішній час.

У відзиві на апеляційну скаргу та в доповненнях до нього відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін. Відповідач вважає, що позивачем не було належним чином доведено позовні вимоги, не було надано обґрунтованого розрахунку позовних вимог з зазначенням конкретних формул, на підставі яких здійснено розрахунки обємів спожитої води на господарчі потреби. Безпідставним, на думку відповідача, є твердження позивача, що акт №025382 від 12.03.14 стосовно відсутності в будинку відповідача відводів на полив та інших господарських потреб стосується лише березня 2014 року, оскільки позивачем не було надано доказів виникнення вказаних відводів для господарських потреб в подальшому.

Відзиву на апеляційну скаргу від третьої особи не надходило, участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечено.

Враховуючи те, що наявні у справі докази дозволяють розглянути скаргу по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути спір за відсутністю представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.12.13р. між Комунальним підприємством "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "КІРОВСЬКЕ-1" було укладено договір № 1463 на надання послуг з центрального питного водопостачання та водовідведення.

Відповідно до умов вказаного Договору, його предметом є обов`язок позивача по наданню відповідачу послуг водопостачання та водовідведення, а також обов`язок відповідача по сплаті наданих послуг.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що надання послуг здійснюється позивачем в межах місячних норм централізованого питного водопостачання та водовідведення, які визначені відповідно до Розрахунку об'ємів послуг (Додаток № 3), а саме: норма споживання відповідачем води питної за Договором складає: 3420 м. куб. на рік, 285 м. куб. на місяць, 9,38 м. куб. на добу; норма прийняття від відповідача стичних вод за Договором складає: 3420 м.куб. на рік, 285 м. куб. на місяць, 9,38 м. куб. на добу.

Згідно п. 4.1. Договору, оплата послуг здійснюється відповідачем відповідно до тарифів діючих на момент отримання послуг, затвердженим органом, уповноваженим на це Законом України.

У пункті 4.2. Договору закріплено: до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, відповідач отримує у позивача бланк реєстру (Додаток № 3 до Договору), де відповідач визначає необхідні показники для проведення розрахунків за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Положеннями п. 4.3. Договору передбачено, що виходячи з даних реєстру, наданого відповідачем позивачу (п. 4.2. Договору), а також актів обстежень, не пізніше 5 числа місяця, другого за розрахунковим місяцем, позивач визначає об'єм наданих послуг за розрахунковий місяць та розмір оплати послуг за цей розрахунковий місяць та надає відповідачу два примірника акта-рахунку приймання наданих послуг, підписаних уповноваженою особою та скріплених печаткою позивача. Відповідач зобов'язаний самостійно отримувати від позивача два примірника актів-рахунків приймання наданих послуг.

Розрахунок по оплаті послуг за розрахунковий місяць повинен бути проведений відповідачем шляхом перерахування грошей на банківський рахунок позивача не пізніше останнього числа місяця, другого за розрахунковим (п. 4.7. Договору).

За приписами п. 7.2.1. Договору відповідач зобов'язаний оплачувати вчасно, у встановлений Договором строк, послуги та інші нарахування згідно умов Договору та законодавства.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками, і в частині надання послуг діє до 13.12.16р., а в частині їх оплати - до повного виконання (п.9.1. договору).

За твердженням позивача, останній надав відповідачу послуги водопостачання та водовідведення для задоволення відповідачем власних господарських потреб, відповідач, в свою чергу, за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за період з січня 2014 року по лютий 2015 року у розмірі 24156,36грн., що стало причиною звернення позивача до суду.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань по Договору, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 9207,23 грн. та 3 % річних у розмірі 383,35 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності із ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

За ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ( ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, адже позивачем не надано належних та допустимих доказів надання відповідачу послуг безпосередньо для господарських потреб відповідача.

Слід зауважити, що предметом позовних вимог є вартість послуг наданих безпосередньо для господарських потреб відповідача у період з січня 2014 року по лютий 2015 року, яку позивач нараховує самостійно, керуючись не показниками засобів обліку, а Додатком № 4 до Договору. В той час як вказаним Додатком №4 сторони узгодили об'єм водопостачання і водовідведення на 2013 рік.

Крім того, 12.03.14р. сторони Актом № 025382 встановили факт відсутності необхідних комунікацій при наявності яких, відповідач мав би змогу задовольняти власні господарські потреби. Позивачем не надано доказів того, що в подальшому було встановлено наявність відводу на полив або інших господарських потреб відповідача.

В свою чергу, мешканці будинку самостійно перераховують позивачу на свої особисті рахунки вартість отриманої від нього послуги - води питної. Орендарі ж відповідно до умов укладених договорів перераховують відповідачу вартість вжитої питної води згідно з показниками лічильників, встановлених в орендованих приміщеннях. А вже відповідач перераховує вартість спожитої ними питної води на рахунок позивача. За фактичні спожиті обєми питної води та її водовідведення відповідно до показів лічильників орендарі і відповідач позивачу за надання послуг було сплачено, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.126-139).

Відсутність в будинку відводу для поливу або інших господарських потреб, а тим більш відсутність поливних площ, зафіксованих у вищевказаному акті, це свідчить про те, що позивач не має претензій до використання води у будинку. У тому числі до технологічних витрат води (на спорожнення внутрішньобудинкових трубопроводів для ремонтних робіт, водопостачання та опалення, будинкових водоочисних установок, підготовки систем опалення до роботи в осінньо-зимовий період та інше).

Враховуючи викладене, позивач неправомірно вимагає оплати послуг, які не могли бути надані відповідачу, у зв'язку з відсутністю окремої необхідної системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення для господарських потреб будинку.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Отже, господарським судом правомірно задоволено клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат з оплати послуг адвоката.

З огляду на викладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними у справі матеріалами і не відповідають вимогам діючого законодавства, що регулює дані правовідносини. Тому, суд вважає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпропетровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року у справі №904/4672/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена в повному обсязі 01.02.2016р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна