РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/28285/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія»

про стягнення втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та 3% річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 295 906,26 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брок-Енергія» (далі - відповідач) про стягнення втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та 3% річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 295 906,26 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.11.2015 було порушено провадження у справі № 910/28285/15, розгляд справи призначено на 02.12.2015.

02.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 02.12.2015 представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 02.12.2015 судом було оголошено перерву до 20.01.2016.

20.01.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло електронне повідомлення з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Представники сторін у судове засідання 20.01.2016 не з'явились.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відхилив його з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Однак, за висновками суду, наявні в матеріалах справи документи достатні для її розгляду.

Отже, незважаючи на те, що представник відповідача у судове засідання 20.01.2016 не з'явився, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття обґрунтованого судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.01.2013 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Брок-Енергія" в особі Охтирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Брок-Енергія" (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/3458-ТЕ-29 (далі - Договір), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, внаслідок чого позивач вимушений був звернутись до суду.

Позивач також зазначає, що заборгованість відповідача за отриманий природний газ стягнута в судовому порядку у справі № 910/24988/14, однак відповідач не погашав заборгованість навіть після судового рішення.

Таким чином, позивач, посилаючись на статті 525, 526, 599, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, та ст. 193 Господарського кодексу України, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 254 966,73 грн та 3 % річних в розмірі 40 939,53 грн.

Проте, судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 04.08.2015 у справі № 910/24988/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Зокрема в постанові Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 у справі № 910/24988/14 колегія суду апеляційної інстанції погодилась з висновком суду першої інстанції, що строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.2. Договору немає.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вищезазначеним рішенням господарського суду міста Києва, яке набрало законної сили, судом встановлено факт відсутності порушення відповідачем строків виконання свого грошового зобов'язання за Договором, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та 3% річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 295 906,26 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 25.01.2016.

Суддя О.В. Нечай