донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

19.01.2016р. справа №908/4096/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар: за участю представників:ОСОБА_4
від позивача:ОСОБА_5, представник за дов. №60/2019 від 05.01.15р.
від відповідача:не з"явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від11.08.2015 року
по справі№908/4096/15 (суддя Сушко Л.М.)
за позовомКонцерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя
до відповідача Громадської організації «Фізкультурно-спортивний клуб «Водник» м.Запоріжжя
про визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 17.03.2015р.

В С Т А Н О В И В:

13.07.2015р. Концерн «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Громадської організації «Фізкультурно-спортивний клуб «Водник» м.Запоріжжя про визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 17.03.2015р. (а.с.3-22).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.84-93).

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову внаслідок не невідповідності запропонованого позивачем проекту договору вимогам закону та умовам типового договору, а також відсутності ряду істотних умов, які є необхідними для даного виду договору, що свідчить про неукладеність договору та не породжує наслідків його примусового укладення в судовому порядку.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Концерн «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 року у справі №908/4096/15 скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.101-105).

Зокрема, скаржник зазначає, що у надісланому відповідачу проекті договору зазначив усі обов»язкові умови включені до договору даного виду, укладання якого є обов"язковим в силу Закону України «Про теплопостачання».

Апелянт вважає, що висновок суду щодо зобов"язання укласти з відповідачем типовий договір, затверджений постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 є безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству.

Крім того, на думку скаржника, концерн не має права укладати із споживачами категорії "Інші споживачі" договори на основі типового договору, передбаченого Правилами № 630 від 21.07.2005р., так як відсутня істотна умова договору - тариф на послугу з централізованого опалення, а зобов"язаний укласти саме договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

У судовому засідання представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалася судом обов"язковою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справи за відсутності відповідача.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Концерн «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя є юридичною особою (ідентифікаційний код 32121458), що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, довідкою з ЄДР, здійснює свою діяльність на підставі Статуту (а.с.61-70).

Філія Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м.Запоріжжя є структурним підрозділом Концерну без права юридичної особи, що підтверджено Положенням про філію (а.с.65).

Відповідач, Громадська організація «Фізкультурно-спортивний клуб «Водник» є юридичною особою ().

29.11.2012 року між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (за договором - орендодавець), Міським комунальним підприємством «Основаніє» (за договором балансоутримувач) та Громадською організацією «Фізкультурно-спортивний клуб «Водник» (за договором - орендар) укладено договір №66/13 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого Орендодавець, Балансоутримувач на підставі наказу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 01.10.2012р. № 393 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне Майно - нежитлове приміщення (кімнати №№1-13) підвалу (літера А-5) площею 388,2 кв.м в будинку №13Б по вул. Портовій, яка перебуває на балансі міського комунального підприємства "Основаніє", вартість якого визначена у звіті про незалежну оцінку і становить за висновком про його вартість 371107,00 грн. станом на 31.10.2012р. (а.с.26-32).

Договір оренди укладено на п"ять років з 29.11.2012р. по 29.11.2017р. (п.11.1 договору).

Як зазначає позивач, відповідач використовує нежитлове приміщення підвалу в будинку №13-Б по вул. Портовій на підставі вказаного договору оренди №66/13 до 29.11.2017р.

Пунктом 5.13 вказаного договору передбачено, що орендар зобов"язується укласти відповідні договори з постачальниками комунальних та інших послуг або з Балансоутримувачем на компенсацію комунальних, експлуатаційних витрат, витрат на спільне утримання прилеглої території та елементів благоустрію, своєчасно вносили платню за ці послуги.

На виконання умов договору оренди складено та підписано ОСОБА_5 прийому-передачі нежитлового приміщення (а.с.34).

Не зважаючи на відсутність укладеного договору, позивач здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до приміщення відповідача, оскільки для відключення приміщень від централізованої системи теплопостачання житлового будинку відсутні як правові підстави, так і технічні можливості.

04.12.2013р. позивач здійснив обстеження зазначеного приміщення, про що складено відповідний ОСОБА_5 обстеження системи теплоспоживання (а.с.56). На підставі ОСОБА_5 позивачем було видано припис №204/09 від 15.01.2014р., згідно якого відповідач повинен звернутися у договірний відділ Концерну МТМ для врегулювання питання щодо укладання договору купівлі-продажу теплової енергії (а.с.55).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був підготований проект договору №101760 від 17.03.2015р. та надіслано на адресу відповідача з супровідним листом №898/09 від 17.03.2015р. (а.с.59-60)

У зв»язку з недосягненням сторонами узгодження щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 17.03.2015р., не повернення відповідачем у визначеному порядку підписаного та скріпленого печаткою примірника договору, позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 17.03.2015р.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 17.03.2015р. укладеним.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-1У (далі Закон № 1875), Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005р. №2633-1У (далі - Закон №2633), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2006р. № 630 (далі -Правила № 630).

За приписами ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

За приписами п.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч. 3 ст. 184 ГК України).

У відповідності до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги № 1875-1V від 24.06.2004 року, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

В вказаному Законі розділом VI передбачено порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг.

Так статтею 26 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначені істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем.

Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Предметом даного господарського спору є вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 13.03.2015р. укладеним.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Вказаним Законом України "Про теплопостачання" також передбачено, що Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу (п. 4 ст. 19 Закону).

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (п. 2 ст. 275 ГК України).

Відповідно до Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 (надалі - Правила) - правила користування тепловою енергією визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (п. 1 Правил).

Пунктом 3 Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно з п. 4 Правил - користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Пунктом 14 Правил передбачений обов'язок споживача укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України „Про теплопостачання" серед основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Звертаючись до суду, позивач вважав, що на відповідача покладено обовязок укласти з теплопостачальною організацією договір купівлі-продажу теплової енергії на умовах, викладених позивачем в проекті договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 17.03.2015р.

Колегія суддів з цього приводу зазначає про наступне.

За змістом ч. 1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Статтею 19 цього Закону визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 цього ж Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року N 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року N 933).

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо запропонований виконавцем договір відповідає типовому договору послуг, є обов'язком споживача.

Відповідно до частини 2 статті 179 Господарського кодексу України, Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках -затверджувати типові договори.

Відповідно до частини 4 абзацу 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступити від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Отже, проект договору повинен бути розроблений та відповідати Типовому договору, який затверджений Кабінетом Міністрів України. Тобто законодавець (ст. 179 ГК України) забороняє відступати від змісту типового договору. Сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови.

Тільки у цьому випадку укладення договору є обов'язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

21 липня 2005 року Постановою Кабінету Міністрів України № 630 були затверджені "Правила надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", якими було затверджено Типовий договір про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення.

Дослідивши умови запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 17.03.2015р., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний проект не містить ряд істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг, які встановлені ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Так, не визначено предмет договору, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, не визначені тарифи та їх складові на кожну з цих послуг.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що умови запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203587 від 01.04.2014р., не відповідають Типовому договору. На відміну від Типового договору, проект договору від 17.03.2015р. не містить характеристики об"єкта надання послуг, не зазначені параметри опалювальної площі, не зазначені обсяги послуг. В договорі не передбачений порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити на таке.

Як вбачається з проекту договору, запропонованого позивачем, а саме п.10.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладення сторонами письмової угоди про його розірвання. Умови договору застосовуються до відносин між споживачем і теплопостачальною організацією, які виникли до його укладення з 29.11.2012 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно до ч. 2 ст. 187 ГК України день набрання чинності рішення суду, яким вирішене питання про переддоговірний спір, вважається днем укладення господарського договору.

Дія договору на відносини, які виникли до його укладення, може бути поширена лише за згодою сторін. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надавав згоди на поширення дії договору з 29.11.2012 року, а позивач не був позбавлений права та можливості звернутись з відповідним позовом починаючи з 2012 року.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у відповідача обовязку з укладання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101760 від 17.03.2015р. в запропонованій редакції, оскільки наданий позивачем проект договору за своїм змістом суперечить нормам Закону України Про житлово-комунальні послуги, а також Постанові Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

В даному випадку, невідповідність запропонованого позивачем проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101760 від 17.03.2015р. вимогам закону, а також відсутність ряду істотних умов, які є необхідними для даного виду договору, свідчить про неукладеність договору та не породжує наслідки його примусового укладення в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №101760 від 17.03.2015р. укладеним.

Така ж правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 03.03.2015р. №908/3112/14.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судове рішення є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, а відтак підстав для її задоволення немає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2015р. у справі №908/4096/15 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 року у справі №908/4096/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді І.В.Зубченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим:1 у справу; 1 позивачу;1 відповідачу; 1 ДАГС;1ГС Запоріз. обл.