ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2016 р. Справа № 922/4280/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився

відповідача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 23.09.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний центр "Полімер-Механіка", м. Харків (вх. №5210 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2015р. у справі № 922/4280/15

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АРСіД", м. Київ

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний центр "Полімер-Механіка", м. Харків

про стягнення 1675566,13 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АРСіД", м. Київ (позивач) 23.07.2015 р. звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "Полімер-Механіка", м. Харків, в якій просило суд визнати позивача кредитором відповідача та стягнути з останнього суму попередньої оплати в розмірі 1234758,00 грн. та суму (неустойки) нарахованих процентів на суму попередньої оплати в розмірі 440808,13 грн., всього - 1675566,13 грн. Також до стягнення були заявлені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором № 01-1212/14 від 12.12.2014 року, а також вказав, що підприємство відповідача знаходиться на стадії припинення (із встановленням вимог кредиторів: до 30.08.2015р.). В якості правових підстав даного позову позивач послався, зокрема, на приписи ст.ст. 112, 693 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2015 у справі № 922/4280/15 (суддя Жиляєв Є.М.) позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АРСіД" кредитором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "Полімер-Механіка" на суму - 1 234758,00 грн. (яка складається із суми попередньої оплати). Зобов'язано ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Технічний Центр "Полімер-Механіка" в особі Голови ліквідаційної комісії (комісії з припинення) ОСОБА_3 визнати та задовольнити вимоги кредитора - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АРСіД" на суму - 1234758,00 грн. (яка складається із суми попередньої оплати). Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "Полімер-Механіка" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АРСіД" 25913,16 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "Полімер-Механіка" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "Полімер-Механіка" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АРСіД" 25913,16 грн. судового збору та в цій частині прийняти нове судове рішення, яким судовий збір в сумі 25913,16 грн. залишити за позивачем ТОВ "АРСіД"; в цій частині вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "АРСіД" про стягнення судового збору відмовити.

Ухвалою суду від 09.11.2015р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, а справу призначено до розгляду 24.11.2015р. об 11:00 год.

Ухвалою суду від 24.11.2015р. розгляд справи відкладено на 10.12.2015р. об 11:00 год.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 15946 від 26.11.2015р.), в якому вважає, що господарський суд першої інстанції відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України мав всі правові підстави для покладення на відповідача зобов'язань щодо відшкодування позивачу сплачених сум судового збору, а тому просить суд апеляційної інстанції відмовити відповідачу в задоволенні вимог апеляційної скарги. Також, позивач просить розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.12.2015р. розгляд справи відкладено на 19 січня 2016 р. о 14:30 год.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Так, надаючи оцінку правовій природі заявлених позовних вимог та, відповідно доводам заявника апеляційної скарги про те, що судовий збір у даній справі має справлятися як за позов немайнового характеру, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 55 Господарського процесуального кодексу України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна.

Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом п.п.1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з п.п.2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у пункті 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Колегія суддів зазначає, що майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об'єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці, тобто будь-який майновий спір має ціну.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що оскільки позивач від майнової вимоги про стягнення коштів в сумі 1675566,13 грн. відмовився та просив лише зобовязати відповідача визнати кредиторські вимоги на зазначену суму, а тому покладення на відповідача судових витрат в розмірі 25913,16 грн. судового збору, як за спір майнового характеру, не узгоджується із положеннями чинного законодавства.

Проте, колегія суддів вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими, оскільки за змістом позовної заяви (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог вх. № 40117 від 05.10.2015р., том 2 аркуші справи 33-38) позивач - ТОВ «АРСіД» просить зобовязати відповідача визнати та задовольнити вимоги кредитора на загальну суму 1675566,13 грн., яка складається із суми попередньої оплати за Договором № 01-1212/14, укладеним між сторонами у справі 12.12.2014р. та суму неустойки нарахованих процентів на суму попередньої оплати в розмірі 440808,13 грн. В апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтування підстав, з яких відповідач вважає вказану вимогу немайновою.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 139 Господарського кодексу України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Спір є майновим, коли його предметом є речі, що мають вартісну оцінку, у тому числі гроші, та за результатом вирішення якого визначається їх юридична доля, зокрема, приналежність певній особі.

Як вбачається зі змісту змінених в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України позовних вимог у даній справі, позивач просив суд зобовязати відповідача визнати та задовольнити вимоги на загальну суму 1675566,13 грн., тобто фактично виконати зобовязання перед кредитором.

Способом виконання такого зобовязання відповідача є саме перерахування ним грошових сум на рахунок позивача (про що також вказано і у заяві позивача про задоволення вимог кредитора, том 1 аркуш справи 41-42).

Тобто фактично змістом вищенаведеної позовної вимоги є стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у визначеній сумі, отже, дана вимога має вартісну оцінку, а відтак, є майновою.

Згідно п.п. 2 п. 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на день подачі даного позову) ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, становила 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині господарський суд дійшов обґрунтованого та правильного висновку про їх часткове задоволення на суму 1234758,00 грн. (складається із суми попередньої оплати), оскільки вказане зобовязання ґрунтується на укладеному між сторонами Договорі поставки № 01-1212/14 від 12.12.2014р., за умовами якого постачальник (відповідач, ТОВ «ТЦ «Полімер-Механіка») зобов'язався виготовити та поставити станцію глибокої біологічної очистки стічних вод "Біопроцесор-625", укомплектовану біофільтром доочистки з плаваючим полімерним завантаженням і системою ультрафіолетового знезараження (товар), передати право власності на товар, а покупець (позивач, ТОВ «АРСіД») зобов'язався прийняти його і сплатити постачальнику ціну Договору.

Відповідно до пункту 3.6. Договору № 01-1212/14 від 12.12.2014р. оплата здійснюється шляхом банківського перерахування на підставі цього Договору та отриманого від постачальника належним чином оформленого рахунку у наступному порядку: покупець (позивач) перераховує постачальнику авансовий платіж у розмірі 50 % від ціни товару відповідно до п. 3.1 цього Договору, протягом 3 банківських днів від дати тримання рахунку. Постачальник передає покупцеві відповідний рахунок на оплату товару в день підписання сторонами цього Договору (пункт 3.6.2. Договору № 01-1212/14 від 12.12.2014р.).

Як свідчать матеріли справи та обґрунтовано встановлено господарським судом першої інстанції, позивач у відповідності до умов пункту 3.6. Договору № 01-1212/14 від 12.12.2014р. перерахував 19.12.2014 року на банківський рахунок відповідача авансовий платіж у розмірі 1234758,00 грн. (50% від ціни товару), що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням № 4 від 19.12.2015 р. (том 1 аркуш справи 27).

Відповідно до умов пункту 4.2. Договору № 01-1212/14 від 12.12.2014р. відповідач зобов'язаний був поставити товар, що є предметом договору протягом 90 календарних днів від дати оплати авансового платежу, тобто до 19.03.2015 року, проте свого зобов'язання щодо поставки товару з боку відповідача так і не виконано.

Як встановлено господарським судом на підставі наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців товариство з обмеженою відповідальністю "Полімер - Механіка" перебуває в стані припинення за рішенням засновників. Крім того, учасниками товариства призначено ліквідаційну комісію. Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний Центр "Полімер-Механіка" знаходиться в стадії припинення і встановлено строк для з'явлення вимог кредиторів - до 30.08.2015 року (том 1 аркуші справи 11-15). Позивачем направлено заяву про задоволення вимог кредитора за вих. № 26/01/06-2015 від 26.06.2015р., а 08.07.2015 р. позивачем направлено вказану заяву рекомендованим листом на адресу відповідача (том 1 аркуші справи 41-46).

Матеріали справи свідчать про те, що ліквідаційна комісія від розгляду вимог позивача ухилилась. Докази на спростування цієї обставини відповідачем не надані.

Відповідно до частини 2 статті 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Всі встановлені обставини справи в їх сукупності дали підстави дійти суду першої інстанції до правильного висновку, що станом на день звернення позивача з даним позовом строк для пред'явлення кредиторами вимог до відповідача сплив, а ліквідаційна комісія товариства не вчинила зазначених вище дій, передбачених законом, тому права та інтереси позивача були порушені бездіяльністю відповідача і підлягають поновленню.

При цьому, господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання ТОВ "АРСіД" кредитором ТОВ "Технічний Центр "Полімер-Механіка" на загальну суму (неустойки) нарахованих процентів на суму попередньої оплати в розмірі 440808,13 грн. та зобов'язання ТОВ "Технічний Центр "Полімер-Механіка" в особі Голови ліквідаційної комісії (комісії з припинення) ОСОБА_3 визнати та задовольнити вимоги кредитора - ТОВ "АРСіД" на суму (неустойки) нарахованих процентів на суму попередньої оплати в розмірі 440808,13 грн., оскільки ці вимоги суперечать нормам чинного законодавства.

Рішення в цій частині відповідачем не оскаржується.

Також колегія суддів вважає правильним задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині визнання ТОВ «АРСіД» кредитором ТОВ «ТЦ «Полімер-механіка» на суму 1234758,00 грн. та при цьому зазначає наступне.

Змістом цієї вимоги є не перерахування коштів відповідачем позивачеві, а виконання певних дій щодо включення зазначеної суми до відповідних документів бухгалтерської звітності ТОВ «ТЦ «Полімер-механіка», а тому вказана позовна вимога має немайновий характер.

За таких обставин, за звернення із позовною вимогою про зобовязання відповідача визнати ТОВ «АРСіД» кредитором ТОВ «ТЦ «Полімер-механіка» має справлятися судовий збір за ставкою, встановленою п.п.2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на день подачі даного позову).

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру, становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 року становив 1218,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково та вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат господарський суд Харківської області керувався положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України та обґрунтовано визначився про те, що оскільки заявлені позивачем вимоги носять як майновий, так і немайновий характер, тому витрати по сплаті судового збору в сумі 25913,16 грн. (24695,16 грн. за вимогу майнового характеру + 1218,00 грн. за вимогу немайнового характеру) слід покласти на відповідача.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд рішення у даній справі, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі твердження зроблені при довільному трактуванні обставин справи та норм чинного законодавства, аргументи заявника скарги ґрунтуються на припущеннях, на їх підтвердження не надано відповідно до статей 33, 36 Господарського процесуального кодексу України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б спростовували висновки місцевого господарського суду.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Технічний центр "Полімер-Механіка", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2015р. у справі № 922/4280/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.