РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 906/1431/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Спілловер" в особі ліквідатора ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 24.11.2015 року у справі №906/1431/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Спілловер" в особі ліквідатора ОСОБА_1

до 1) публічного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Житомирнерудпром"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофресурс"

про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна від 07.08.2015 недійсним

За участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача-1 - ОСОБА_2,

відповідача-2 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 24.11.2015 року у справі №906/1431/15 (суддя Лозинська І.В.) відмовлено в задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Спілловер" в особі ліквідатора ОСОБА_1 до відповідачів публічного акціонерного товариства «Виробниче обєднання "Житомирнерудпром" та товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофресурс" про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.2015 року недійсним.

В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції зазначає, що договір купівлі-продажу недострою №30-11/13 від 30.11.2013 року не був нотаріально посвідчений та право власності за позивачем, щодо обєктів нерухомості не було зареєстроване у встановленому порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не набув право власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу недострою №30-11/13 від 30.11.2013 року, а тому зазначені у позовній заяві обставини не можуть бути підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.2015 року, укладеного між відповідачами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач, товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Спілловер" в особі ліквідатора ОСОБА_1, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір купівлі-продажу недострою №30-11/13 від 30.11.2013 року, вказаний договір був виконаний сторонами в повному обсязі, оскільки відбувся як факт передачі обєкта незавершеного будівництва покупцю відповідно до акту прийому-передачі від 30.11.2013 року, так і факт повної оплати продавцю, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог 30.11.2013 року.

На думку апелянта, дії ПАТ "Виробниче обєднання "Житомирнерудпром" з укладення з ТОВ "Укрпрофресурс" договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.2015 року є неправомірними, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобовязання відповідно до договору купівлі-продажу недострою №30-11/13 від 30.11.2013 року.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, а саме ч.2 ст.220 ЦК України.

Також судом не прийнято до уваги те, що позивач неодноразово звертався до відповідача, ПАТ "Виробниче обєднання "Житомирнерудпром", з вимогою щодо нотаріального посвідчення договору №30-11/13, однак останній ухилявся від вчинення зазначених дій.

На думку апелянта, судом першої інстанції було порушено ч.1 ст.79 ГПК України, а саме відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі № 906/1431/15 до вирішення повязаної справи №906/1524/15, де предметом розгляду є визнання дійсним договору купівлі-продажу від 30.11.2013 року №30-11/13.

Відповідачем, ПАТ "Виробниче обєднання "Житомирнерудпром", подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення господарського суду Житомирської області від 24.11.2015 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення відповідача-1, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції, 07.08.2015 року між ПАТ "Виробниче обєднання "Житомирнерудпром" (продавець) та ТОВ "Укрпрофресурс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким продавець передає у власність, а покупець приймає нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, а саме, товарну майстерню літ. Г, загальною площею 359,5 кв.м; виробничу будівлю літ. Д, загальною площею 4187,3 кв. м; насосну станцію літ. Ж, загальною площею 116,2 кв. м; склад пиломатеріалів літ. П, загальною площею 448 кв. м, ступені будівельної готовності, відповідно, 70%, 70%, 37% та 90%.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №1241.

Відповідно до п. 7 договору продаж нерухомого майна вчинено за домовленістю сторін за ціною 300000,00 грн. які, продавець отримав до його підписання.

26.10.2015 між відповідачами укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.2015 року, яким п. 7 вказаного договору викладено в такій редакції: "7. Продаж нерухомого майна за домовленістю сторін становить 300000,00 грн. Покупець здійснює оплату до 07.02.2016 року шляхом унесення грошових коштів на поточний рахунок продавця. Факт повного розрахунку підтверджується заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчується в нотаріальному порядку".

Вищезазначений договір про внесення змін посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №1461.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

05.06.2015 року відбулись загальні збори акціонерів ПАТ "ВО "Житомирнерудпром", рішення яких оформлені протоколом № 2/15 загальних зборів акціонерів (т.1, а. с.176-180).

При розгляді питання №5 порядку денного (про попереднє схвалення значних правочинів, які будуть вчинятися товариством), загальними зборами акціонерів одноголосно прийнято рішення щодо відчуження на користь третіх осіб належне ПАТ "ВО Житомирнерудпром" на праві власності нерухоме майно, а саме обєкти незавершеного будівництва, що знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Гранітна, 16. Також надано повноваження директору товариства на визначення умов договору купівлі-продажу, підписання договору та вчинення всіх дій щодо переходу права власності на нерухоме майно.

Матеріали справи не містять доказів невідповідності спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.2015 року ст. 203 ЦК України. При цьому, суд з поміж іншого враховує, що спірний договір за формою (нотаріально) відповідає вимогам закону.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Твердження апелянта зводяться передусім до недійсності договору купівлі-продажу від 07.08.2015 року з підстав укладення договору купівлі-продажу недострою № 30-11/13 від 30.11.2013 року між приватним акціонерним товариство "Виробниче об'єднання" Житомирнерудпром" та товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Спілловер", відповідно до якого позивач набув право власності на об'єкти незавершеного будівництва, розташовані за адресою: м. Житомир, вул. Гранітна, 16, а саме: товарну майстерню літ. Г, загальною площею 359,5 кв. м; виробничу будівлю літ. Д, загальною площею 4187,3 кв. м; насосну станцію літ. Ж, загальною площею 116,2 кв. м; склад пиломатеріалів літ. ІІ, загальною площею 448 кв. м, зі ступенями будівельної готовності об'єктів, відповідно, 70%, 70%, 37% та 90%.

Однак, вказані доводи апелянта оцінюються колегією суддів критично з огляду на наступне.

Для набуття права власності на майно з однієї сторони та припинення права власності на цей обєкт у відчужувача - з іншої, необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених ст. ст. 208, 209 ЦК України випадках нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках державна реєстрація.

За приписами ст. ст. 209, 210 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК). Договір, що підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК).

Згідно зі ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Приписами ст. 182 ЦК України унормовано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Оскільки об'єкти незавершеного будівництва це специфічна нерухомість, право власності на яку виникає з моменту державної реєстрації цих прав у встановленому законодавством порядку, то правочини, вчинені щодо такого майна, в силу ст. ст. 182, 657 ЦК України підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Слід зазначити, що вказаний договір купівлі-продажу № 30-11/13 від 30.11.2013 року не був нотаріально посвідчений, та право власності за позивачем, щодо обєктів нерухомості не було зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 чт.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що договір купівлі-продажу недострою №30-11/13 від 30.11.2013 року є неукладеним, внаслідок чого такий договір не може бути підставою для виникнення прав та обов`язків між позивачем та відповідачем-1.

Доводи апелянта, про те, що до моменту нотаріального посвідчення чи державної реєстрації обєкту нерухомого майна продавець обмежується у праві розпоряджатися таким майном не заслуговують на увагу, оскільки право власності на нерухоме майно за договором виникає за умови його нотаріального посвідчення з моменту державної реєстрації (ч.4 ст.334 ЦК України), і відповідно таке право припиняється автоматично у попереднього власника (продавця). До моменту чи припинення права власності у продавця, останній не може бути обмежений у можливості здійснення повноважень власника, в тому числі права розпорядження майном, про що вказує апелянт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суд може захистити лише порушене право позивача, однак, враховуючи те, що позивач не набув право власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу недострою №30-11/13 від 30.11.2013 року, зазначені обставини не можуть бути підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.2015 року, укладеного між відповідачами.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції було порушено ч.1 ст.79 ГПК України, а саме відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі № 906/1431/15 до вирішення повязаної справи №906/1524/15, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки, позивач не позбавлений можливості подати заяву про перегляд справи за нововиявленими обставинами в разі їх встановлення у справі №906/1524/15.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 24.11.2015 року у справі №906/1431/15 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Спілловер" в особі ліквідатора ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу №906/1431/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Філіпова Т.Л.