ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 922/4901/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, довіреність б/н, від 04.11.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків (вх. №5480 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 16.11.15 року у справі № 922/4901/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №10020/0250 Харківського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України", м. Київ

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року позивач - ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача - ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ №10020/0250 Харківського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" збитки в сумі 104013,85 грн., недоотриманий прибуток в сумі 44754,31 грн. та судовий збір в сумі 3019,99 грн., з посиланням на неналежне виконання відповідачем його зобов'язань за договором банківського рахунку № 1381454 від 14.08.14 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року у справі №922/4901/15 (суддя Т.В. Інте) в позові відмовлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду повністю та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що:

29.01.2015 року ним перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 29;

29.01.2015 року ним було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 30;

30.01.2015 року ним було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 31;

30.01.2015 року ним було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 32;

03.02.2015 року ним було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 33;

04.02.2015 року ним було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 34;

У ці ж дні, ним було направлено до Банку (відповідача) заявки на купівлю іноземної валюти. Банк (відповідач) не проставив штампи відповідно до Інструкції, оскільки співробітники запевнили позивача, що всі заявки будуть одразу виконані.

Як зазначає апелянт, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що у разі прийняття заявок банком до виконання, на цих заявках має проставлятись підпис та відбиток штампа уповноваженого банку. В наданих позивачем до справи заявках немає підпису на відмітки банку, що свідчить про їх прийняття до виконання і це стало підставою для відмови в задоволенні позову.

Однак, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив його представнику в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку із відсутністю відповіді Банку на Запит ФОП ОСОБА_2, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Так, у відповіді ПАТ "Державний ощадний банк України" (відповідача) на запит позивача ФОП ОСОБА_2 від 05.11.2015 року, який вдалося отримати у відповідача лише 20.11.2015 року, він підтвердив те, що заявки ФОП ОСОБА_2 були прийняті ним до виконання, а у листі від 22.05.2015 року, Позивачу (апелянту), було повідомлено наступне:

"...Заявка про купівлю іноземної валюти або банківських металів приймається уповноваженим банком до виконання протягом 30 днів, починаючи з дня її оформлення..."

"...В період з середини січня до початку лютого 2015 року була дуже складна ситуація з безготівковою валютою на міжбанківському валютному ринку України..."

"...У казначейства не було можливості купувати іноземну валюту для закриття клієнтських заявок на міжбанківському ринку України..."

"...З 05 лютого 2015 року Національним банком України було змінено практику середньозваженого індикативного курсу та запроваджено ринкові котировки купівлі-продажу іноземної валюти на МВРУ, які були значно вищі за попередні (євро виріс з 22.00 грн. до 29,90 гри.) Від купівлі за високим курсом Ви відмовились та відізвали заявки, раніше виставлені на торги (№ 31 від 05.02.2015 р. та № 33 від 02.02.2015 р). На торгах 13.02.2015 року Вами було куплено іноземну валюту в сумі 2030,00 євро., а 16.02.2015 року відізвані інші заявки (№ 30 від 29.01.2015 року, та № 34 від 04.02.2015 р.) На виконання Ваших зобов'язань за контрактами ... була куплена іноземна валюта 18.02.2015 р. та 19.02.2015 р....»

"...Згідно пункту 4.2.19 Договору банк має право не виконувати доручення Клієнта з купівлі безготівкової іноземної вапюти у випадку відсутності можливості придбання іноземної валюти за курсом та/або в обсягах, визначених в дорученні Клієнта, та/або у випсюку збитковості для Банку проведення операції з купівлі безготівкової іноземної'валюти відповідно до доручення Клієнта. Невиконання Банком доручення Клієнта з купівлі безготівкової іноземної валюти у в ипадках, передбачених цим пунктом Договору, не є порушенням умов Договору..."

Однак апелянт звертає увагу суду на те, що Банк (відповідач) фактично посилається на п.п. № 4.2.19 Договору, проте даний пункт було внесено лише в Додатковому договорі №1 до Договору банківського вкладу, який датовано 10 березня 2015 року, а заявки було подано до Банку в період з січня 2015 року по лютий 2015 року включно.

Відповідач своєчасно не повідомив про неможливість здійснити купівлю іноземної валюти та не повернув грошові кошти.

Таким чином апелянт вважає, що внаслідок бездіяльності та неналежного виконання своїх обов'язків відповідачем завдано збитки в сумі 104013,85 грн., а також недоотриманий прибуток в сумі 44754,31 грн.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

За заявою представника відповідача, в засіданні від 11.01.2016 року оголошена перерва до 25.01.2016 року для надання можливості представнику позивача надати оригінал відповіді відповідача від 05.11.2015 року, котра була отримана позивачем після розгляду справи судом першої інстанції.

Представник позивача в засідання судової колегії не зявився. До початку судового засідання подав заяву про відкладення розгляду справи. Разом із заявою надав оригінал листа (відповіді) відповідача від 05.11.2015 року з поясненнями стосовно тексту викладеному в листі.

Представник відповідача проти заявленого клопотання заперечує, оскільки вважає, що заявлене клопотання є фактичним затягуванням розгляду справи, оскільки витребуваний судовою колегією лист не був предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того, представником позивача не надані докази неможливості прибуття в судове засідання, хоча наданий оригінал витребуваного судовою колегією листа та письмові пояснення до нього не позбавляють розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Судова колегія розглянула клопотання представника позивача і враховуючи на те, що в засіданні від 11.01.2016 року представник позивача був повідомлений про час і місце розгляду справи за оголошено перервою, а неявка представника позивача у засідання від 25.01.2016 року не є обставиною, що позбавляє судову колегію розглянути подану скаргу, оскільки в засіданні від 11.01.2016 року представник позивача надав свої пояснення в обґрунтування апеляційної скарги. За таких обставин та враховуючи встановлений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 11.08.2014 р. між ФОП ОСОБА_2 та АТ "Ощадбанк" в особі ТВБВ № 10020/0250 філії-Харківське обласне управління АТ "Ощадбанк", було укладено договір банківського рахунку №1381454, за умовами якого банк зобов'язався відкрити позивачу поточні рахунки та надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування, які повязані із переказом грошей з рахунка (на рахунок) позивача, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійснення інших операцій, передбачених цим договором, а клієнт зобов'язався оплачувати вартість таких послуг та надав банку право користуватися тимчасово вільними коштами клієнта на власний розсуд.

Під час дії договору, позивач неодноразово звертався до відповідача з заявками про купівлю іноземної валюти, зокрема:

- 29.01.2015 року позивачем було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 29;

- 29.01.2015 року позивачем було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 30;

- 30.01.2015 року позивачем було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки №31;

- 30.01.2015 року позивачем було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 32;

- 03.02.2015 року позивачем було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 33;

- 04.02.2015 року позивачем було перераховано кошти, для купівлі валюти згідно заявки № 34 (а.с. 42-47).

Позивач зазначає, що заявка про купівлю іноземної валюти № 29 від 29 січня 2015 року (а.с. 42) була подана 29.01.2015 року на підставі договору № ТIR-23/01-2015-Р від 20 січня 2015 року (а.с. 61). Згідно виписки по рахунку, 29 січня 2015 року позивачем перераховані кошти для купівлі іноземної валюти в розмірі 72342,00 грн., що підтверджується банківською випискою. Позивач зауважує, що внаслідок невчасної купівлі валюти банком за заявкою, із-за зміни офіційного курсу, він втратив 898,3 ОСОБА_1. Крім того, на підставі договору № 55 від 13.01.2015 року та акту № 16 від 26 січня 2015 року, позивач отримав за виконані транспортні послуги 77975,62 грн. А розрахуватися відповідно до договору №ТIR-23/01-2015-Р від 20 січня 2015 року - позивач мав в розмірі 3600 євро, що відповідно до курсу на 02.02.2015 року склало б 72342,00 грн. Тобто, у разі якщо б відповідач вчасно виконав заявку позивача, останній мав отримати прибуток в розмірі 5633,62 грн. Отже, на думку позивача, в даному випадку недоотриманий прибуток складає 5633,62 грн.

Заявка про купівлю іноземної валюти №32 від 29 січня 2015 року (а.с. 45) була подана 30.01.2015 року на підставі договору № ТIR-24/01-2015-Р від 21 січня 2015 року (а.с. 107). Згідно виписки по рахунку, 30 січня 2015 року позивачем перераховані кошти для купівлі іноземної валюти в розмірі 13592,70 грн., що підтверджується банківською випискою. Позивач зауважує, що внаслідок невчасної купівлі валюти банком за заявкою, із-за зміни офіційного курсу, він втратив 168,7 ОСОБА_1. Крім того, на підставі договору №11-141217 від 17.12.2014 року та акту № 19 від 29 січня 2015 року, позивач отримав за виконані транспортні послуги 21021,34 грн. А розрахуватися, відповідно до договору №ТIR-24/01-2015-Р від 21 січня 2015 року, позивач мав в розмірі 660 євро, що відповідно до курсу на 03.02.2015 року склало б 13592,70 грн. Тобто, у разі якщо б відповідач вчасно виконав заявку позивача, останній мав отримати прибуток прибуток в розмірі 3628,64 грн. Отже, на думку позивача, в даному випадку недоотриманий прибуток складає 3628,64 грн.

Заявки про купівлю іноземної валюти №№ 30, 31, 33, 34 не були виконані банком взагалі, внаслідок чого, грошові кошти повернуто фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2. Але дані заявки було подано останнім повторно за №№ 36, 37, 38, 39. Втім, внаслідок невчасної купівлі валюти банком за вказаними заявками, із-за зміни офіційного курсу, позивач вважає, що він втратив 3335,47 ОСОБА_1 та недоотримав прибуток в розмірі 35492,05 грн.

Таким чином, позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог, зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача та неналежного виконання останнім своїх обов'язків під час виконання заявок №№ 29-34, позивач має грошові втрати у розмірі 4402,47 ОСОБА_1, що станом на 12.08.15 року (дата складання позову) за офіційним курсом НБУ становить 104013,85 грн., а недоотриманий прибуток складає 44754,31 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, Позивач зобовязався виконувати умови договору та вимоги чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів Національного банку України (п. 4.3.3 договору).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з п.п.1.6, 1.8 Постанови Правління НБУ "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" від 12.11.2003 №492 порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку. Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

До компетенції Національного банку України у сфері валютного регулювання та контролю належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій (ст. 44 Закону України "Про Національний банк України").

Відповідно до ст. ст. 44, 45, 47 Закону України "Про Національний банк України", розділів II і III Декрету КМ України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та з метою впорядкування операцій на міжбанківському валютному ринку України, Правління Національного банку України прийняло постанову № 281 від 10.08.2005, якою затвердило Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою (далі - постанова НБУ № 281 від 10.08.2005).

Згідно зі ст. 56 Закону України "Про Національний банк України", видані Національним банком України нормативно - правові акти у формі постанов та інструкцій, з питань, віднесених до його повноважень, є обовязковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

При цьому, пункт 2 глави 1 Розділу IV постанови НБУ № 281 від 10.08.2005 встановлює, що заява про купівлю, іноземної валюти приймається уповноваженим банком до виконання протягом 30 днів, починаючи з дня її оформлення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, на виконання заявки позивача про купівлю іноземної валюти №29 від 29.01.2015 р., придбав 05.02.2015 іноземну валюту в сумі 3600,00 ОСОБА_1 та, на виконання заявки про купівлю іноземної валюту №32 від 30.01.2015 р., придбав 05.02.2015 іноземну валюту в сумі 660,00 ОСОБА_1.

Отже, відповідач в повному обсязі виконав заявки позивача про купівлю іноземної валюти № 29 від 29.01.2015р. та № 32 від 30.01.2015р. з дотриманням строку, встановленого п. 2 гл. 1 р. IV постанови НБУ № 281 від 10.08.2005 року.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідно до п.1 гл. 1 р. II постанови НБУ № 281 від 10.08.2005 клієнти-резиденти (юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності) мають право купити, обміняти іноземну валюту з метою здійснення розрахунків з нерезидентами за торговельними операціями на підставі, зокрема, заяви про купівлю іноземної валюти.

Відповідно до п.п. 1, 2 гл. 2 р. IV постанови НБУ № 281 від 10.08.2005, клієнт подає заяви про купівлю іноземної валюти до уповноваженого банку, що його обслуговує, не менше ніж у двох примірниках. Відповідальний виконавець уповноваженого банку, що обслуговує клієнта, на всіх примірниках заяв про купівлю іноземної валюти, що прийняті для виконання, проставляє в правому верхньому куті дату надходження цих документів до уповноваженого банку, що обслуговує клієнта, засвідчуючи її підписом та відбитком штампа уповноваженого банку, що обслуговує клієнта. Уповноважений банк, що обслуговує клієнта, має право не проставляти дату надходження заяв про купівлю або продаж іноземної валюти або банківських металів, якщо вона збігається з датою їх виконання. Відповідальний виконавець уповноваженого банку, що обслуговує клієнта, після виконання заяв про купівлю іноземної валюти у правому нижньому куті проставляє дату виконання, засвідчуючи її підписом та відбитком штампа уповноваженого банку, що обслуговує клієнта.

Крім того, пункт 3 глави 1 розділу IV постанови НБУ №281 від 10.08.2005 встановлює обов'язкові реквізити заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів, до яких належить, зокрема, курс купівлі в гривнях (можливе значення "за курсом уповноваженого банку").

Відповідно до п. 7 гл. 2 р. IV постанови НБУ № 281 від 10.08.2005, уповноважений банк, що обслуговує клієнта, повертає без виконання заяви про купівлю або продаж іноземної валюти, у яких хоча б один із зазначених у цьому Положенні обов'язкових реквізитів не заповнений або заповнений неправильно.

Судом першої інстанції встановлено, що заяви про купівлю іноземної валюти № 30 від 29.01.2015 р., № 31 від 30.01.2015 р., № 33 від 02.02.2015 р., № 34 від 04.02.2015 р., додані позивачем до позовної заяви, не відповідають вимогам постанови НБУ № 281 від 10.08.2005, а саме в них не вказано курс купівлі в гривнях. На заявах №30 від 29.01.2015 р., №31 від 30.01.2015 р., №33 від 02.02.2015 р., №34 від 04.02.2015 р. відсутня дата надходження цих документів до відповідача, вони не засвідчені підписом уповноваженої особи банку та відбитком штампа АТ "Ощадбанк".

Як зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, він неодноразово під час судових засідань 13.10.15 р. та 27.10.15 р. витребував у позивача докази прийняття банком спірних заявок до виконання.

Проте, позивачем доказів прийняття банком спірних заявок до виконання або доказів неспроможності подання цих доказів суду не надано.

Судова колегія вважає, що посилання позивача на листи відповідача, котрі отримані після розгляду справи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, зі змісту в наданому до справи листі від 05.11.2015 року вбачається, що відповідач на запит позивача повідомив, що заявки на купівлю валюти позивачем №29 від 29.01.2015р., № 30 від 29.01.2015р., № 31 від 30.01.2015р., № 32 від 30.01.2015р., № 33 від 02.02.2015р., № 34, № 36, № 37, № 38, № 39 були виставлені на міжбанківський валютний ринок. Казначейство центрального апарату задовольнило заявки позивача за № 29, № 32, № 35, № 37, № 38, № 39. Від купівлі за вищим курсом позивач відмовився та відізвав заявки, які раніше були виставлені на торги №31 від 05.02.2015 р., №33 від 02.02.2015 р., №30 від 29.01.2015 р., №34 від 04.02.2015 р. Всі курси, за якими купувалася позивачем іноземна валюта були погоджені з ним до прийняття рішення про закриття заявок центральним апаратом.

Тобто, зазначений лист не містить доказів того, що відповідачем були порушені умови укладеного сторонами договору, а навпаки свідчить про виконання умов договору згідно заявок позивача, з урахуванням відзиву заявок які раніше були виставлені на торги №31 від 05.02.2015 р., №33 від 02.02.2015 р., №30 від 29.01.2015 р., №34 від 04.02.2015 р.

Також, в зазначеному листі зазначено, що Згідно пункту 4.2.19 Договору банк має право не виконувати доручення Клієнта з купівлі безготівкової іноземної валюти у випадку відсутності можливості придбання іноземної валюти за курсом та/або в обсягах, визначених в дорученні Клієнта, та/або у випадку збитковості для Банку проведення операції з купівлі безготівкової іноземної валюти відповідно до доручення Клієнта. Невиконання Банком доручення Клієнта з купівлі безготівкової іноземної валюти у випадках, передбачених цим пунктом Договору, не є порушенням умов Договору.

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких вимог (претензій) до відповідача щодо порушення зобовязань за укладеним договором в період з січня 2015 року по лютий 2015 року включно, позивач не надав.

Навпаки, в звязку із змінами середньозваженого індикативного курсу ринкової котировки купівлі-продажу іноземної валюти на МВРУ, позивачем за згодою сторін був підписаний додатковий договір № 1 від 10 березня 2015 року.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач не порушував умови договору та вимоги чинного законодавства України, зокрема Постанови Правління НБУ № 281 від 10.08.2005, що свідчить про відсутність протиправної поведінки банку при виконанні зобов'язань за договором.

Як вже було зазначено, позивач просить стягнути з відповідача збитки в сумі 148768,16 грн., в тому числі недоотриманий прибуток в сумі 44754,31 грн.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що, позивач повинен довести порушення зобов'язання за договором відповідачем, факт заподіяння йому збитків саме під час виконання останнім своїх договірних зобов'язань, безпосередній причинний зв'язок між неправомірним діянням та заподіяними позивачу збитками, а також розмір заподіяних збитків.

Однак, позивач не надав суду жодних доказів можливого отримання ним прибутку безпосередньо пов'язаного саме із купівлею іноземної валюти за іншим курсом ніж встановленим НБУ України, а також доказів фактично понесених ним втрат, які пов'язуються з відновленням порушеного права, через неможливість придбання іноземної валюти за іншим курсом.

Не довів існування такого курсу та можливість придбання іноземної валюти за іншим курсом, а саме розміру понесеного недоотриманого прибутку.

За таких обставин судова колегія вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують неправомірність дій відповідача, заподіяння збитків позивачу, наявність упущеної вигоди, наявність причинно-наслідкового зв'язку і наявності вини відповідача.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року у справі №922/4901/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року у справі №922/4901/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 01.02.16

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.