ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" січня 2016 р.Справа № 924/613/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Енергія", м. Київ

до приватного підприємства "НАФТАГРУП", с. Малиничі Хмельницького району Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Хмельницький

про визнання недійсним додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 01.06.2012р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергія" та приватним підприємством "НАФТАГРУП"

Суддя Смаровоз М.В.

Представники:

позивача: Валігура О.О. - за довіреністю від 14.01.2015р.;

відповідача: Круть О.П. - директор;

третьої особи: ОСОБА_1

У судовому засіданні 18.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач просить суд задовольнити позов про визнання недійсним додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 01.06.2012р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергія" та приватним підприємством "НАФТАГРУП".

Обгрунтовуючи позовну заяву, позивач відзначив, зокрема, що ТОВ "Торговий дім "Енергія" є постачальником нафтопродуктів в різних регіонах України, тому для оперативного реагування призначались регіональні представники, які діють у встановлених межах та в інтересах позивача. Регіональним представником в Хмельницькій області був ОСОБА_1, якому була передана номерна печатка позивача для зручності при роботі з контрагентом. Також ОСОБА_1 була видана довіреність від 01.06.2012р., яка передбачала обмежений перелік повноважень, серед яких останній був наділений повноваженнями підписувати, але не погоджувати умови договорів та зміни до підписаних договорів (додатків); не погоджувати умови додаткових угод, та зміни до підписаних договорів (додатків); не погоджувати умови накладних, довіреностей, специфікацій, рахунків і актів. За твердженнями позивача, додаток від 07.05.2013р. підписаний за довіреністю без права складати додатки до договору, та без права погоджувати умови додатків договору. Крім того, спірний додаток складений в м. Києві, що є перевищенням повноважень згідно довіреності, яка надає право ОСОБА_1 діяти як повноважна особа в Хмельницькій області. В місті Києві знаходиться директор позивача, тому є безпідставним передача повноважень представнику з Хмельницької області, тим більше без подальшого погодження.

Також позивач пояснює, що спірний додаток від 07.05.2013р. регулює суттєві моменти взаємовідносин сторін, зокрема принципово змінює порядок розгляду спорів, що виникають між підприємствами (виключено положення про третейське застереження). При цьому, позивач стверджує, що спірний додаток "з'явився" на стадії апеляційного провадження у справі №903/732/14 про визнання недійсним та скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Спілка нафтотрейдерів України" від 06.06.2014р. Таким чином, даний додаток був спрямований на отримання фактично відповідачем користі в частині уникнення відповідальності за порушення зобов'язань в рамках договору №60/1 та невиконання рішення суду по третейській справі №20/05-14, яким відповідач був зобов'язаний сплатити кошти на користь позивача.

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_1 приховав, що є засновником ПП "Нафтагруп", а отже, і його керівником, та фактично вчинив правочин у своїх інтересах. ТОВ "Торговий дім "Енергія" провело службове розслідування за фактом підписання ОСОБА_1 ряду документів, що підтверджується актом від 04.11.2013р., та встановлено, що дії ОСОБА_1, як власника ПП "Нафтагруп" та представника ТОВ "Торговий дім "Енергія" неправомірні та вчинені з перевищенням повноважень. Позивач зазначає, що протоколами загальних зборів позивача від 07.11.2013р. та 02.12.2014р. анульовані всі додатки та доповнення до договору (відомі на той час), дії представника відповідача визнані такими, що спрямовані на нанесення збитків позивачу.

Позивачем також вказано, що за довідками перевізників вартість перевезення пального за 1 км складала від 8,40 грн. до 8,60 грн., що є менше, ніж вартість перевезень, що здійснював відповідач у зазначений вище період - 9 грн./км. Таким чином, як вважає позивач, є підстави для твердження щодо отримання вигоди за рахунок укладання заздалегідь невигідного додатку. Відзначено, що позивач не схвалив спірний додаток від 07.05.2013р., а керувався діючим договором. Крім того, позивач вважає, що на даний час відсутній додаток від 07.05.2013р., який є предметом оскарження.

З огляду на вищезазначене, позивач зазначає, що спірний додаток був укладений без відома позивача, тобто без волевиявлення учасника правочину, за відсутності його рішення, що порушує ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України, як одну із складових підстав дійсності правочину, тому позивач просить позов задовольнити.

Відповідач та третя особа проти позову заперечують, відзначаючи, зокрема, що дійсно між сторонами було укладено додаток до договору. В довіреності не має жодних обмежень стосовно підписання додатків до договору. ОСОБА_1 мав право підписувати договори перевезення вантажів і документів до цього договору у вигляді додаткових угод, а також мав право підпису і інших документів, що стосувались господарських правовідносин між юридичними особами. Також відповідач зауважує, що спірна додаткова угода не змінює істотні умови в частині документального оформлення перевезення, не ускладнює порядок надання послуг та порядок підсудності. Разом з цим, повноваження ОСОБА_1 за довіреністю від 01.06.2012р. вже досліджувались у справі № 924/75/14 і визнанні судом як такі, що дозволяли ОСОБА_1 підписувати документи від імені ТОВ "Торговий дім "Енергія".

Вказується, що позивач звертався до правоохоронних органів із заявами про вчинення ОСОБА_1 злочину, однак Хмельницьким міським відділом УМВС України в Хмельницькій області ознак, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, не встановлено, а тому 01.10.2014р. за результатами розгляду винесено висновок про припинення перевірки. Представник відповідача стверджує, що з самого початку укладання договору №60/1 від 01.06.2012р. ОСОБА_1 неодноразово повідомляв про те, що він є засновником ПП "Нафтагруп", також про такі обставини і повідомляв безпосередньо сам директор ПП "Нафтагруп" Круть О.П. Разом з цим, позивач не був позбавлений можливості звернутись до державного реєстратора про отримання витягу з ЄДР відносно ПП "Нафтагруп".

Відзначено, що ОСОБА_1 ніяким чином не повідомлявся про наявність на підприємстві положення про ведення договірної роботи. Наголошується, що, підписуючи спірний додаток, третя особа не діяла у власних інтересах, як і не була представником відповідача. ОСОБА_1 офіційно не влаштований на підприємстві відповідача, не отримує заробітну плату та дивіденди. Саме зміна підсудності в судових спорах між сторонами не позбавляє право кожної із сторін на звернення за захистом своїх прав до господарського суду.

Крім того, представником відповідача подано пояснення по справі, в яких обґрунтовано причини неможливості надання на час нового розгляду справи оригіналу додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 від 01.06.2012р. Вказано, що 22.04.2015р. відповідно до ухвали господарського суду м. Києва по справі № 910/10196/15 було призначено розгляд справи між ПП „НАФТАГРУП" та ТОВ „Торговий дім „ЕНЕРГІЯ" на 28.05.2015р. Як доказ про стягнення даних коштів відповідачем було пред'явлено суду такі документи: договір перевезення № 60/1 від 01.06.2012р., договір перевезення № 60/2 від 01.06.2013р., додаток від 30.04.2013р., додаток від 07.05.2013р. до договору перевезення № 60/1 від 01.06.2012р. Як зазначив відповідач, при прибутті на судове засідання представником було взято із собою весь пакет згаданих документів, оригінали яких було викрадено невідомими людьми. За наслідками крадіжки ПП „НАФТАГРУП" звернулось із заявою від 28.05.2015р. до Шевченківського районного управління УМВС України в м. Києві. Як стверджує відповідач, доказом, який підтверджує факт звернення із такою заявою, є копія даної заяви, опис вкладення поштового відправлення від 28.05.2015р., фіскальний чек № 2375 від 28.05.2015р. та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 10.06.2015р., які долучено до матеріалів справи № 924/613/15.

Також, як вказує відповідач, під час слухання справи суддею господарського суду Хмельницької області Заверухою С.В., представником ПП „НАФТАГРУП" надавалось для огляду, за вимогою суду оригінал додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 від 01.06.2012р. Крім того, відповідач зазначив, що оскільки оригінал додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 від 01.06.2012р. було вкрадено, ПП „НАФТАГРУП" надав до суду по справі № 924/613/15 нотаріально завірену копію додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 від 01.06.2012р., в результаті чого виконав вимоги Вищого господарського суду України, згідно постанови від 20.10.2015р. Відповідач відзначив, що позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача із заявками про надання інформації про місце, де знаходиться екземпляр додатку від 07.05.2013р., який належить позивачу. Однак, як стверджує відповідач, ця інформація є неправдивою, оскільки позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував таке звернення. Крім того, як стверджує відповідач, оригінал даного додатку неодноразово подавався для огляду в судах: господарський суд Волинської області, Рівненський апеляційний господарський суд, про що йде мова в самих рішеннях цих судів.

Враховуючи вищевикладене, відповідач та третя особа просять відмовити у позові.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

01.06.2012р. між ТОВ "Торговий дім "Енергія" (замовник) та ПП "Нафтагруп" (виконавець) був укладений договір (річний) №60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні. Вказаний договір підписаний представником ТОВ ТД "Енергія" ОСОБА_1 та директором ПП "Нафтагруп" О.П. Круть, а також скріплений печатками сторін.

07.05.2013р. між ТОВ "Торговий дім "Енергія" (замовник) та ПП "Нафтагруп" (виконавець) був укладений додаток до договору (річний) №60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 01.06.2012р. Вказаним додатком сторони виклали п. 6.1. договору в наступній редакції: "всі спори, що виникатимуть із даного договору будуть вирішуватись сторонами у відповідності до діючого законодавства України. Сторони дійшли згоди, що у разі неможливості врегулювати можливий спір в позасудовому порядку шляхом переговорів, даний спір, починаючи з 07.05.2013р. буде переданий на розгляд та остаточне вирішення до господарського суду України, керуючись нормами господарського-процесуального кодексу України".

Крім того, цим додатком сторони передбачили можливість звернення до будь-якого тимчасово та/або постійно діючого третейського суду за умови належно підписаної між сторонами третейської угоди. Даний додаток підписаний представником ТОВ ТД "Енергія" ОСОБА_1 та директором ПП "Нафтагруп" О.П. Круть. Місце укладення додатку: м. Київ.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довіреності від 01.06.2012р., виданої ТОВ "Торговий дім "Енергія" на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_1 діє як повноважена особа від імені Довірителя, представляє його інтереси при роботі з суб'єктами господарювання, зокрема: господарськими організаціями, що є юридичними особами, створеними відповідно до діючого законодавства України; державними, комунальними та іншими підприємствами, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані у встановленому законом порядку; громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до законодавства як підприємці. Представник за цією довіреністю має усі необхідні повноваження щодо підписання договорів купівлі-продажу, поставки нафтопродуктів; договорів перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні, а також документів до договорів, а саме: додаткових угод; видаткових, податкових, прибуткових та товарно-транспортних накладних; довіреностей; специфікацій; рахунків; актів приймання-передачі тощо.

ОСОБА_1 під час укладення додатку від 07.05.2013р. діяв на підставі вищезазначеної довіреності.

04.11.2013р. комісією ТОВ "Торговий дім "Енергія" було проведено службове розслідування, про що складено акт, та встановлено неправомірність дій ОСОБА_1 щодо підписання ним від імені ТОВ "Торговий дім "Енергія" по довіреності, виданої 01.06.2012р. договору (річного) №60/2 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні, укладений з ПП "Нафтагруп" 01.06.2013р.; визнано дії ОСОБА_1, що працював на посаді менеджера зі збуту за сумісництвом в період з 02.04.2012р. по 19.09.2013р., такими, що вчинені з перевищенням своїх повноважень та неналежним виконанням службових обов'язків.

Також, в подальшому рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Торговий дім "Енергія", оформлених протоколом від 02.12.2014р., визнано дії ОСОБА_1 в період з 02.04.2012р. по 19.09.2013р. вчинені з перевищенням своїх повноважень та вирішено не схвалювати укладені ОСОБА_1 від імені Товариства додатки від 30.04.2013р. та від 07.05.2013р. до Договору (річного) №60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому і міжміському сполученні.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Спілка Нафтотрейдерів України" від 06.06.2014р. у справі №20/05-14 позов задоволено та стягнуто з ПП "Нафтагруп" на користь ТОВ "Торговий дім "Енергія" 44332,71 грн. в порядку регресу, як з винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 24.11.2014р. у справі №903/732/14 відмовлено в задоволенні заяви ПП "Нафтагруп" про визнання недійсним та скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Спілка Нафтотрейдерів України" від 06.06.2014р. у справі №20/05-14 за позовом ТОВ "Торговий дім "Енергія" до ПП "Нафтагруп" про стягнення в порядку регресу 44332,71 грн. Рішення третейського суду залишено без змін.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2015р. у справі №903/732/14, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 17.03.2015р., ухвалу місцевого господарського суду скасовано, заява приватного підприємства "Нафтагруп" про визнання недійсним та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Спілка нафтотрейдерів України" від 06.06.2014р. по справі № 20/05-14 задоволена частково. Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Спілка нафтотрейдерів України" від 06.06.2014р. по справі № 20/05-14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Енергія" до приватного підприємства "Нафтогруп" про стягнення в порядку регресу 44 332,71 грн. В решті заяви відмовлено.

Скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду та частково задовольняючи заяву ПП "Нафтогруп", суд апеляційної інстанції (з яким погодився суд касаційної інстанції) вказав на те, що місцевим господарським судом неправомірно залишено поза увагою додаток від 07.05.2013 року до договору № 60/1 від 01.06.2012 року, яким, не передбачено розгляд спорів, що виникають з умов договору (річний) № 60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні постійно діючим третейським судом при Асоціації "Спілка нафтотрейдерів України" відповідно до регламенту даного суду після 07.05.2013 без укладення третейської угоди в кожному окремому випадку спору між сторонами.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.06.2015р., залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.07.2015р. у справі №924/613/15, у задоволенні позову відмовлено.

У постанові Вищого господарського суду України від 20.10.2015р. у даній справі, зокрема, відзначено, що ОСОБА_1 є засновником ПП "НАФТОГРУП", що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, тобто представник позивача ОСОБА_1 при укладанні додатку від 07.05.2013 діяв у власних інтересах та всупереч ст. 238 ЦК України. Суди не перевірили, чи був у подальшому схвалений спірний додаток від 07.05.2013 до договору ТОВ "Торговий дім "Енергія". Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спірний Додаток, було укладено від імені засновника відповідача (ПП "НАФТОГРУП") ОСОБА_1, що свідчить про те, що укладення спірного Додатку було направлено на вчинення правочину від імені особи, у своїх інтересах , представником якої він одночасно є, що суперечить приписам ч. 3 ст. 238 ЦК України та, у свою чергу, впливає на прийняття правильного рішення у даному спорі. Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про те, що відсутні підстави для застосування положень ст.ст.203,215 ЦК України та визнання додатку до договору недійсним, є передчасними.

Крім того, колегія суддів звернула увагу на те, що в матеріалах справи відсутній оригінал спірного додатку від 07.05.2013р. та з прийнятих рішень не вбачається, чи був належним чином витребуваний у відповідача його оригінал та оглянутий судами у судовому засіданні. В матеріалах справи наявна лише копія додатку від 07.05.2013р., а позивач неодноразово вказував, що в нього відсутній примірник спірного додатку, що він ніколи не бачив його оригіналу та подавав до суду клопотання про його витребування. Відзначено, що для повного та всебічного розгляду даної справи судам необхідно було витребувати у відповідача оригінал спірного додатку від 07.05.2013р., який підлягав дослідженню та наданню належної оцінки, оскільки позивач заперечував про його існування, та встановити існування чи відсутність предмету спору.

За таких обставин, судова колегія Вищого господарського суду України постановила рішення господарського суду Хмельницької області від 02.06.2015р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 08.07.2015р. у справі № 924/613/15 скасувати; справу № 924/613/15 направити на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області в іншому складі суддів.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Як передбачено ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 1, 2 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи вправі звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України. Так, згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Статтею 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як передбачено ст. 246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи. Згідно із ч. 1 ст. 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Як встановлено судом, ТОВ "Торговий дім "Енергія" в особі директора Чорного С.П. уповноважило ОСОБА_1 (виходячи зі змісту довіреності від 01.06.2012р.) представляти інтереси ТОВ "Торговий дім "Енергія" при роботі з суб'єктами господарювання та наділило останнього повноваженнями щодо підписання договорів, пов'язаних із реалізацію нафтопродуктів (купівлі-продажу, поставки), договорів на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні, а також документів до договорів, а саме: додаткових угод, видаткових, податкових, прибуткових та товарно-транспортних накладних, специфікацій, рахунків та актів приймання-передачі.

Водночас, повноваження директора ТОВ "Торговий дім "Енергія" Чорного С.П. станом на 01.06.2012р., підтверджуються протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Торговий дім "Енергія" від 31.05.2012 р. та наказом про особовий склад №22-к від 01.06.2012 р.

Судом з'ясовано, що на підтвердження факту припинення дії довіреності позивачем подано в матеріали справи заяви від 27.08.2013р., від 02.12.2013р. про скасування довіреності. При цьому, заяву від 02.12.2013р. надіслано ОСОБА_1, про що свідчить опис вкладення від 02.12.2013р.

Таким чином, довіреність б/н від 01.06.2012 р., яка засвідчена підписом директора ТОВ "Торговий дім "Енергія" Чорного С.П. та скріплена печаткою позивача, відповідає вимогам ст. 246 ЦК України, а тому станом на 07.05.2013 р. ОСОБА_1 мав необхідний обсяг повноважень щодо підписання договорів та додаткових угод від імені ТОВ "Торговий дім "Енергія".

Крім того, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідно до вищеозначеної довіреності ОСОБА_1 не уповноважувався на укладення спірного додатку до договору, а останній укладений самовільно (без погодження на те з довірителем). При цьому враховується, що загальний порядок укладання договорів врегульовано положеннями Господарського та Цивільного кодексів України.

Зокрема, ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Отже, укладання договору здійснюється шляхом безпосереднього підписання документу та скріплення його печатками підприємств.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 683 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на те, що додаток від 07.05.2013р. до договору №60/1 від 01.06.2012 р. укладено повноважними представниками сторін у відповідності до вимог до ст. 181 ГК України (підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками підприємств), а зі змісту зазначеного додатку вбачається досягнення сторонами усіх істотних умов, оспорюваний додаток до договору є укладеним та відповідно до ст. 629 ЦК України обов'язковим для виконання сторонами. При цьому судом враховано, що в судовому засіданні 01.12.2015р. судом, а також учасниками процесу оглянуто нотаріально посвідчену копію додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 01.06.2012р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергія" та приватним підприємством "НАФТАГРУП".

Крім того, стосовно тверджень позивача про те, що ОСОБА_1, зловживаючи своїм становищем, внаслідок зловмисної домовленості із відповідачем діяв від імені позивача з метою власного збагачення, судом враховується наступне.

Згідно зі ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу (п.3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р.).

Таким чином, твердження позивача щодо зловмисної домовленості між ОСОБА_1 та ПП "Нафтагруп" не підтверджені жодними належними доказами, а тому не можуть слугувати підставою для визнання недійсним додатку від 07.05.2013р. до договору №60/1 від 01.06.2012р.

Також необгрунтованим є посилання позивача на те, що ОСОБА_1 приховав, що є засновником ПП "Нафтагруп", оскільки між ТОВ "Торговий дім "Енергія" та ПП "Нафтагруп" тривалий час існували договірні відносини на підставі укладених договорів, а тому позивач не був позбавлений можливості ознайомитись зі статутними документами свого контрагента (ПП "Нафтагруп"), або ж з відомостями, що містяться у відкритому доступі на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Водночас, якщо договір містить умову про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11). Не можуть слугувати підставою для задоволення позову і посилання позивача на те, що спірний додаток не завізований, тобто не містить підписів відповідних посадових осіб товариства (менеджера, бухгалтера, юрисконсульта тощо), оскільки положення ЦК України не пов'язують візування договору з чинністю правочину.

Безпідставними є і доводи позивача про те, що спірний додаток укладений в м. Києві, що є перевищенням повноважень згідно довіреності, яка надає право ОСОБА_1 діяти як повноважна особа в Хмельницькій області. При цьому, з наявного в матеріалах справи договору №60/1 від 01.06.2012р. вбачається, що він також був укладений в м. Києві представником позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 01.06.2012р., однак дійсність цього договору ТОВ "Торговий дім "Енергія" не заперечує.

Також, позивачем не доведено жодними доказами тієї обставини, що на час вчинення правочину третя особа була представником відповідача та дане представництво не є комерційним в розумінні ст. 238 ЦК України.

Крім того, судом констатується безпідставність посилання позивача на те, що ТОВ "Торговий дім "Енергія" не було схвалено спірного додатку від 07.05.2013р., оскільки зі змісту вищенаведених положень ст.ст.237, 241 ЦК України випливає, що схвалення правочину шляхом вчинення дій, що свідчать про прийняття його до виконання, може мати місце лише у разі наявності факту перевищення повноважень при вчиненні правочину, однак відсутні підстави вважати, що факти перевищення повноважень мали місце під час укладення додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 01.06.2012р.

Таким чином, беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, зважаючи на те, що всупереч ст. 33 ГПК України позивачем не доведено, що представник позивача ОСОБА_1 при укладанні додатку від 07.05.2013 діяв у власних інтересах (як і не обгрунтовано, в чому полягали такі інтереси), оскільки відсутні підстави для констатації факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача укладенням додатку від 07.05.2013р. до договору № 60/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні від 01.06.2012р., суд вважає, що позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Тому у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33, 43-49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено 25.01.2016р.

Суддя М.В. Смаровоз