ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016 р. Справа № 917/2560/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (вул. Матросова, буд. 10, м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область, 37240)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новосанжарський молзавод" (вул. Петровського, буд.13, смт. Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область, 39300)

про стягнення 340442,29 грн. Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з"явився

Розглядається позовна заява про стягнення 340442,29 грн., з них: 203489,96 грн. основного боргу, згідно договору поставки молоко-сировини № 18 від 16.05.2014р., 12468,41 грн. - 3% річних, 124483,92 грн. - інфляційних.

Відповідач письмових пояснень чи заперечень по суті спору суду не надав.

За усним клопотанням відповідача в судовому засіданні від 12.01.2016 року суд відкладав розгляд справи для надання можливості сплатити борг.

Позивач у листом від 02.02.2016р. повідомив суду, що відповідач заборгованість не сплатив.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи, що строк вирішення спору, встановлений ч. 1 ст. 69 ГПК України, закінчується; явка представників сторін судом обовязковою не визнавалася; наявні в справі документи дають можливість вирішити спір в даному судовому засіданні, підстави для повторного відкладення розгляду справи відсутні.

В судовому засіданні 02.02.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новосанжарський молзавод" (відповідачем) був укладений Договір поставки молоко-сировини № 18 від 16 травня 2014 року (надалі - Договір); (а.с.64-68).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач, як постачальник, зобов'язався поставити та передати у власність відповідача (покупця) сировину власного виробництва, в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку, що відповідають за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за договірнимим цінами, обумовленимим протоколом погодження цін, який є невід"ємною частиною даного Договору, а покупець (відповідач) прийняти цю сировину та оплатити її на умовах даного договору в кількості і в терміни, передбачені даним Договором.

Згідно п.1.2. Договору найменування сировини: молоко коров"яче власного виробництва (ДСТУ 3662-97).

За п. 2.6. Договру на підставі місячної приймальної квитанції постачальник виписує та надає покупцю зведену за місяць податкову накладну та загальну накладну на молоко.

Відповідно до п. 4.4. Договору сировина постачальником передається представнику покупця або перевізнику під підпис останнього у товарно- транспортній накладній.

Згідно п. 9.1 Договору строк його дії до 31.12.2014р., а у випадку несвоєчасного виконання сторонами своїх договірних обов"язків - до повного виконання ними прийнятих на себе зобов"язань.

На виконання Договору позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 528308,55 грн., що підтверджується приймальними квитанціями на закупівлю молочної сировини № 1 з 29.05.2014р. по 31.05.2014р., № 2 з 01.06.2014р. по 11.06.2014р., товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини від 29.05.2014р., від 29.05.2014р., від 30.05.2014р, від 30.05.2014р, від 31.05.2014р., від 31.05.2014р., від 01.06.2014р., від 01.06.2014р., від 02.06.2014р., від 02.06.2014р., від 03.06.2014р., від 03.06.2014р., від 04.06.2014р., від 04.06.2014р., від 05.06.2014р., від 05.06.2014р., від 06.06.2014р., від 06.06.2014р., від 07.06.2014р., від 07.06.2014р., від 08.06.2014р., від 08.06.2014р., від 09.06.2014р., від 09.06.2014р., від 10.06.2014р., від 10.06.2014р. (а.с.15-42).

Пунктом 5.4. Договору визначено, що розрахунок за закуплене молоко покупець проводить на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з дня одержання сировини.

Відповідач за одержану продукцію розрахувався частково, сплативши 324818,59 грн., що підтверджується виписками банку по рахунку позивача (а.с.44-56).

Залишок заборгованості у сумі 203489,96 грн. відповідачем не сплачено.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач у письмових поясненнях від 02.02.2016р. повідомив суду, що відповідач заборгованість не сплатив.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 203489,96 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних положень позивачем заявлено до стягнення 124483,92 грн. інфляційних за період червень 2014р. - жовтень 2015р. та 12468,41 грн. 3% річних за період 13.06.2014р. - 07.02.2015р.

При нарахуванні інфляційних позивач не вірно визначив період та початок нарахування інфляційних.

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Після перевірки правильності розрахунку судом встановлено, що відсутні підстави для нарахування інфляційних за червень 2014р., оскільки заборгованість існувала не повний місяць. Сума інфляційних за період липень 2014р. - жовтень 2015р. становить 117545,84 грн. (розрахунок залучено до справи). Вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В частині стягнення 6938,08 грн. інфляційних позов задоволенню не підлягає за безпідставністю цих вимог.

З огляду на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем правомірно заявлено до стягнення 12468,41 грн. 3 % річних за період 13.06.2014р. - 07.12.2015р. (правильність розрахунку перевірена судом). Дані позовні вимоги задовольняються судом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

В разі добровільного виконання рішення суду відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новосанжарський молзавод" (вул. Петровського, буд.13, смт. Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область, 39300; ідентифікаційний код 37464198) на користь Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" (вул. Матросова, буд. 10, м. Червонозаводське, Лохвицький район, Полтавська область, 37240; ідентифікаційний код 30382533) 203489грн. 96 коп. основного боргу, 117545 грн. 84 коп. інфляційних, 12468грн. 41 коп. річних, 5002грн. 56 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 03.02.2016р.

Суддя Безрук Т. М.