КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа№ 910/13158/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача : Смосюк С.М. - представник;

Від відповідача - 1: Карманова О.М.- представник;

Романцова О.В.- представник;

Від відповідача - 2: Щеглова Л.В.- представник.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства „Сервісно-видавничий центр" та Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015

у справі № 910/13158/15 (суддя Мудрий С.М..)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Українські інвестиційні системи"

до 1)Державного підприємства „Сервісно-видавничий центр"

2)Державної фіскальної служби України

про встановлення сервітуту.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №910/13158/15 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" до Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" та Державної фіскальної служби України про встановлення сервітуту було задоволено повністю.

Рішенням було встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" особистий сервітут щодо частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (прибудинкової території, внутрішнього дворика, під'їзних та евакуаційних шляхів з боку вул. Смірнова-Ласточкіна (Вознесенького узвозу) та вул. Велика Житомирська у м. Києві (заїзд уздовж будинку № 40, між будинками № № 4, 4А, 6, 8 та будинком № 8Б по Львівській площі), території під нежилими приміщеннями), площею 2 453 кв.м, яка належить Державному підприємству "Сервісно-видавничий центр", в межах згідно кадастрового плану.

Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" особистий сервітут щодо частини нежитлових приміщень площею 2 934 кв.м у підвальному поверсі в будівлі АДРЕСА_1 (під'їзних шляхів до рампи, приміщень теплопункту, розподільної підстанції і електрощитової, евакуаційних шляхів), включаючи розмішені в них інженерні мережі/системи і комунікації, належних Державній фіскальній службі України, і які під'єднані до відповідних мереж/систем та комунікацій Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи", в межах згідно плану підвального поверху.

Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" з моменту набрання чинності рішенням суду набуває наступних прав щодо користування чужим майном:

-проходу та проїзду через об'єкти нерухомого майна (в т.ч. завезення/вивезення вантажів);

- здійснювати завантаження/розвантаження автомобільного транспорту з рампи, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи";

- прокладати комунікації (в тому числі, але не виключно: ліній електропередач та зв'язку, трубопроводів, газопостачання, водопостачання, водовідведення, систем пожежогасіння, димовидалення, кондиціонування та вентиляції), користуватися ними та здійснювати їх обслуговування;

- користуватися існуючими на даний момент інженерними мережами (системами) та комунікаціями (в тому числі, але не виключно: електромережами, лініями зв'язку, системами тепло-, газо-, водопостачання, водовідведення, вентиляції) Державної фіскальної служби України, які під'єднані до інженерних мереж (системам) та комунікацій Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи";

- користуватися шлагбаумами, воротами, дверима, іншими засобами контролю та обмеженні доступу на об'єкті нерухомого майна, що на даний момент встановлені або в майбутньому можуть бути встановлені для обмеження доступу на об'єкти нерухомого майна сторонніх осіб;

- встановлювати і обслуговувати навігаційні позначення, огорожі, стовпчики, вогні, будь-які інші попереджувальні знаки та оголошення для забезпечення безпеки руху на об'єктах нерухомого майна;

- без будь-яких додаткових погоджень Державного підприємства "Сервісно- видавничий центр" та Державної фіскальної служби України здійснювати капітальний ремонту/реконструкцію належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" нерухомого майна;

- встановлювати будівельні риштування та складати будівельні матеріали - у разі ремонту/реконструкції об'єктів нерухомості Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи";

- облаштовувати і обслуговувати в'їзд/виїзд до/з паркінгу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи";

- обмежувати рух осіб і транспорту шляхом встановлення огорожі (у відповідності до вимог ДБН, СНиП, ДСТУ) по периметру Торговельного Центру "Будинок Одягу" - у разі здійснення капітального ремонту/реконструкції належного Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" нерухомого майна;

- самостійно і без погодження з Державним підприємством "Сервісно-видавничий центр" та з Державною фіскальною службою України демонтувати/прибрати усі незаконно встановленні тимчасові конструкції/споруди в межах дії (розповсюдження) сервітуту, які обмежують можливості товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" у користуванні сервітутом.

Рішенням було встановлено, що Державне підприємство "Сервісно-видавничий центр" та Державна фіскальна служба України зобов'язані:

- не вчиняти самому і не дозволяти вчиняти третім особам будь-яких дій, що перешкоджають використанню об'єктів нерухомого майна в межах встановленого сервітуту;

- не будувати, не розміщати, не зводити, не експлуатувати, не використовувати і не обслуговувати будь-які конструкції, колодязі, обладнання, склади матеріалів, які можуть перешкодити доступу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" до об'єктів нерухомого майна та/або створити загрозу пошкодження його майна;

- не будувати, не встановлювати, не розміщати та не давати погодження на розміщення/встановлення будь-яких тимчасових споруд, малих архітектурних форм та інших конструкції, призначених або пов'язаних з веденням господарської діяльності (торгівлі), в межах дії (розповсюдження) сервітуту без письмового погодження з товариством з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи";

- скасувати/припинити/розірвати усі погоджені раніше дозволи на розміщення тимчасових споруд та/або договори про користування нерухомим майном та/або частиною земельної ділянки Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" в межах дії (розповсюдження) сервітуту;

- демонтувати незаконно встановлені тимчасові конструкції та споруди в межах дії (розповсюдження) сервітуту;

- надавати товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" безперешкодний доступ до всіх сегментів мереж, пов'язаних з використанням об'єктів нерухомого майна в межах встановленого сервітуту.

Встановлено, що сервітут не підлягає відчуженню і не позбавляє Державне підприємство "Сервісно-видавничий центр" та Державну фіскальну службу України права володіння та користування об'єктами нерухомого майна.

Встановлено, що сервітут є безоплатним та безстроковим.

Встановлено, що у разі переходу права власності на нерухоме майно, інженерні мережі/системи, комунікації, на які розповсюджується сервітут, до іншої особи, або передачі такого нерухомого майна, інженерних мереж/систем, комунікацій із сфери управління Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" та/або Державної фіскальної служби України до сфери управління іншої особи, сервітут зберігає чинність та обов'язковість для нового власника (користувача) або для нової особи, до сфери управління якої буде передано це нерухоме майно, інженерні мережі/системи, комунікації.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Присуджено до стягнення з Державної фіскальної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Присуджено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" з Державного бюджету України судовий збір в сумі 852,60 грн. як такий, що внесений у більшому розмірі, ніж передбачено законом, перерахований за платіжним дорученням № 15 від 21.05.2015 року, яке знаходиться в матеріалах справи № 910/13158/15.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимогах Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи".

Також, не погоджуючись із вищевказаним рішенням, відповідач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимогах Товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи".

Одночасно відповідачем-2 подано клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на певний строк, на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл судової справи між суддями та довідки про передачу апеляційної скарги раніше визначеному складу суду апеляційні скарги Державного підприємства „Сервісно-видавничий центр" та Державної фіскальної служби України у справі № 910/13158/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2015 прийнято апеляційні скарги до провадження та призначено до розгляду на 22.12.2015.

21.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи та письмові пояснення, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

21.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України, який колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

22.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача-1 надійшли уточнення та доповнення до апеляційної скарги, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

22.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю ознайомитися з матеріалами справи, яке колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 розгляд апеляційних скарг відкладено на 14.01.2016.

14.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи, клопотання про витребування доказів та пояснення, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні надав додаткові пояснення по справі та представник відповідача-1 додаткові документи для долучення до матеріалів справи, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначене на 14.01.2016, учасники судового процесу надали свої пояснення. Представником позивача подано клопотання про продовження строку вирішення спору, яке колегія суддів задовольнила та долучила до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 було продовжено строк розгляду та відкладено розгляд апеляційних скарг Державного підприємства „Сервісно-видавничий центр" та Державної фіскальної служби України на 21.01.2016.

19.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові пояснення, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Від представника відповідача-1 21.01.2016 через відділ документального забезпечення суду надійшли додаткові пояснення, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.01.2016 учасники процесу надали свої пояснення по справі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У статті 20 Господарського кодексу України зазначено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

ТОВ "Українські інвестиційні системи" є власником нежилих приміщень в літ. А (загальною площею 8486,8 кв.м), в літ. Б"' (загальною площею 117,0 кв.м) нежилого приміщення №2 в літ. А (загальною площею 1020 кв.м), нежилого приміщення №1 - магазину в літ. Б'Б" (загальною площею 119,40 кв.м), що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та 8А, які в сукупності утворюють торговельний центр "Будинок Одягу", що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.09.2013р, інд. номери 9657928, 9671046, 9682730, 9642320.

ТЦ "Будинок Одягу" це окремий об'єкт нерухомого майна, який складається з чотирьох поверхів і підвального приміщення, та розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1.

Вище зазначена земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія І-КВ №007386 від 30.07.2002 року виданого державному підприємству "Управління по експлуатації майнового комплексу Державної податкової адміністрації України у м. Києві", яке відповідно до Розпорядження ДПА від 03.09.2003 р №317-р змінило назву на Державне підприємство "Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів України у м. Києві". Державне підприємство "Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України" є правонаступником усіх прав та обов'язків Державного підприємства "Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів у м. Києві" відповідно до наказу ДПС України від 22.06.2012 № 541 "Про реорганізацію окремих підвідомчих державних підприємств" та наказу Міністерства доходів і зборів України "Про зміну назви та затвердження Статуту ДП "Сервісно-видавничий центр Міністерству доходів і зборів України" від 18.05.2013 №117.

На вище зазначеній земельній ділянці розташований майновий комплекс власниками його частин є: Державна фіскальна служба України, Державне підприємство "Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України", товариство з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи України" та фізична особа-підприємець - ОСОБА_6

Інженерні мережі розподілені та перебувають на балансі Державної фіскальної служби України та державного підприємства "Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України". А також, що частина інженерних мереж, системи пожежогасіння, димовиділення, вентиляція та евакуаційні шляхи майнового комплексу знаходяться на балансі Державної фіскальної служби України, які обслуговує державне підприємство "Сервісно-видавничий центр Міністерства доходів і зборів України".

Як зазначено позивачем, для нормального функціонування і обслуговування ТЦ "Будинок Одягу", йому необхідно мати доступ до власної будівлі, інженерних мереж. Єдиний під'їзний шлях до внутрішнього дворику та до підвальних приміщень ТЦ "Будинок Одягу" існує з боку вул. Смірнова-Ласточкіна (Вознесенського узвозу). З боку вул. Велика Житомирська (заїзд уздовж будинку № 40, між будинками № № 4, 4А, 6, 8 та будинком № 8Б по Львівській площі) існує єдиний під'їзний шлях до східної фасадної частини ТЦ "Будинок Одягу".

26.03.2015 року позивач направив відповідачу лист вих.№01-22 від 25.03.2015 року з проектом договору про встановлення сервітуту.

При цьому, необхідною умовою є те, що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку позовні вимоги щодо встановлення постійного земельного сервітуту у формі судового рішення були розглянуті у суді першої інстанції без врахування норм цивільного та земельного та встановлення відповідних обставин справи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено факт наявності чи відсутності у Позивача виникнення права на обмежене користування земельною ділянкою та належним йому майном у формі судового рішення.

При винесенні оскаржуваного рішення, судом не дано належної правової оцінки тій обставині, що Позивач фактично користується земельною ділянкою для ведення своєї господарської діяльності, а саме шляхом отримання дозволу від Державної фіскальної служби України на прохід/проїзд через територію Державної фіскальної служби України та ДП „СВЦ" до належного йому на праві власності частини підвального приміщення і на договірних засадах з Відповідачами, оскільки несе відповідні витрати на обслуговування та підтримку в належному стані комунікацій, якими користуються спільно.

Крім того, судом встановлено, однак залишено поза увагою ту обставину, що Державна фіскальна служба України здійснює свою діяльність, яка пов'язана з державною таємницею.

Поняття, зміст та підстави встановлення і припинення земельного сервітуту визначені главою 32 ЦК України (статті 401-406), главою 16 ЗК України (статті 98-102).

За приписами статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові і володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі І особистий сервітут).

Потреба встановлення сервітут виникає у тих випадках, коли власник майна не може вдовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення - права користування чужим майном - сервітут.

Статтею 404 Цивільного кодексу України, зокрема визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і "трубопроводів, забезпечення і водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Спеціальні норми стосовно об'єкта сервітуту, такого як земельна ділянка, - покладені у Земельному кодексі України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування - чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до п. 2.32 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.11 року з останніми змінами від 10.07.14 року вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором становлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у них є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки а своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Пунктом 2.31 вищевказаної Постанови № 6 передбачено, щогосподарським судам для визначення правильності обрання позивачем способу захисту порушеного права необхідно розмежовувати встановлення сервітуту та усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов). У зв'язку з цим слід звернути увагу господарських судів на те, що основним критерієм у відповідному розмежуванні є наявність або відсутність протиправного характеру дій відповідача. За відсутності протиправного характеру дій відповідача виключається можливість задоволення негаторного позову про усунення перешкод у користуванні майном. У такому разі позивач для задоволення потреби у доступі до свого нерухомого майна повинен вжити заходів для встановлення земельного сервітуту або іншим способом отримати право користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 2.34 вищевказаної Постанови № 6 обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту господарським судам належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом визначено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача.

Відповідно до абз.3 п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.04 року з останніми змінами від 19.03.10 року встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Аналізуючи положень норм чинного законодавства, які регулюють питання встановлення земельного сервітуту, свідчить, що встановлення в судовому порядку земельного сервітуту можливе за одночасної наявності наступних обов'язкових умов:

-особа, яка звертається з позовом до суду про встановлення земельного сервітуту є власником або законним користувачем земельної ділянки, або право такого звернення визначено спеціальним законом;

-позивач звертався до відповідача з проханням вирішити питання про встановлення сервітуту у позасудовому порядку і сторони не дійшли згоди з цього питання;

-позивачем надано достатні докази того, що нормальне господарське використання земельної ділянки, яка йому належить, неможливе без обтяження сервітутом;

сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений;

-встановлення сервітуту не призводить до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут, права користування, володіння та розпорядження;

-встановлення земельного сервітуту відповідає цільовому призначенню земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут.

Під сервітутом розуміється обмеження права власника, користувача земельної ділянки або іншого нерухомого майна. Зміст земельного сервітуту полягає у тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною (сусідньою) земельною ділянкою з метою усунення недоліків власної ділянки. Потреба встановлення земельного сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. ,

Як вбачається з матеріалів справи, системи пожежогасіння, димовиділення, вентиляція та евакуаційні шляхи дійсно знаходяться на балансі ДФС, інженерні мережі розподілені та перебувають на балансі ДФС та ДП «СВЦ Міндоходів» згідно проміжного передавального акта № 1, затвердженого головою Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України - долучений до матеріалів справи.

Між Відповідачем та Позивачем укладені та діють договори на експлуатаційне обслуговування, а саме договір № 074-01/2012 від 17.12.2012, № 074-02/2012 від 17.12.2012 та № 074-03/2012 від 17.12.2012, якими врегульовані питання відшкодування водовідведення, теплопостачання та електропостачання. Отже твердження, що власні потреби Позивача у користуванні ТЦ «Будинок одягу» не можуть бути задоволені у інший спосіб окрім, як шляхом встановлення сервітуту г є невірними.

Окрім того. Державною фіскальною службою України направлено на адресу Позивача лист від 26.10.2015 № 22418/6/99-99-03-03-03-15 у якому зазначено про те, що Державна фіскальна служба України не заперечує щодо розробки технічних умов та укладання прямого договору на електропостачання з проектним навантаженням не менше 1 500 кВт між Позивачем та ПАТ «Київенерго».

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Порядком організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі по тексту - Порядок), визначено єдині вимоги до організації та забезпечення режиму секретності в органах законодавчої, виконавчої та судової влади, органах прокуратури України, консультативних, дорадчих допоміжних органах і службах, утворених президентом України, інших державних органах, Верховній Раді АР Крим, Раді міністрів АР Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності, що провадять діяльність, пов'язану з державною таємницею, та процедуру ведення обліку, виготовлення, користування, зберігання, пересилання матеріальних носіїв секретної інформації.

Відповідно до вищезазначеного Порядку державні органи відповідно до своїх повноважень та особливостей діяльності за погодженням з СБУ розробляють інструкції з окремих питань охорони державної таємниці.

На підприємствах, в установах, організаціях, які провадять діяльність, пов'язану з державною таємницею, запроваджується пропускний та внутрішньообєктовий режим.

Згідно Наказу №755 від 03.12.2013 з метою організації та впровадження заходів з технічного захисту інформації на об'єктах інформаційної діяльності Міністерства доходів і зборів України, правонаступником якого є Державна фіскальна служба України, Міністерством доходів і зборів України прийнято наказ №755 від 03.12.2013 яким встановлено контрольовану зону в міністерства доходів і зборів України для адміністративних будинків.

Відповідно до п.2 вищезазначеного наказу доступ на територію працівників мін доходів та відвідувачів здійснюється через контрольно-пропускні пункти (прохідні),т обладнані системами санкціонованого доступу.

Враховуючи викладене, Відповідач здійснює прохід та проїзд по вищевказаній земельній ділянці за умови обов'язкового дотримання нормативно-правових актів щодо організації режиму доступу та процедур видачі (отримання) перепусток на територію, оскільки Державна фіскальна служба України є спеціальним об'єктом з відповідними режимами.

Отже, наявність у Позивача права на прохід та проїзд по вищевказаній земельній ділянці унеможливлює встановлення земельного сервітуту, оскільки за загальним правилом сервітут може бути встановлений лише за умови неможливості задовольнити свої потреби в користуванні майном в інший спосіб.

Оскільки обов'язковою умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити потреби особи (позивача) в інший спосіб. В спірному ж випадку, Позивач має право на прохід та проїзд на земельній ділянці, за умови дотримання відповідних правил, що діють на території Державної фіскальної служби України.

Крім того, Позивач в прохальній частині позову просив суд «встановити особистий сервітут на частину земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 (прибудинкова територія, внутрішній дворик, під'їздні та евакуаційні шляхи з боку Смірнова-Ласточкіна (Вознесенський узвіз) та вул. Великої Житомирської (заїзд уздовж будинку № 40. між будинками № 4, 4А, 6, 8 та будинком № 8Б по Львівській площі) території під нежилими приміщеннями) площею 2 453 м2 в межах згідно кадастрового плану».

Проте як вбачається з матеріалів справи, проїзд з боку вул. Великої Житомирської (вздовж будинку № 40, між будинками № 4, 4а, 6, 8) знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у праві користування ДФС і є під'їзним шляхом до адмінбудівлі ДФС за адресою: АДРЕСА_2.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Також судом першої інстанції не обговорювалося питання, щодо можливості безоплатного користування спірним майном, в той час як значна частина його належить державі.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що права Позивача щодо користування належним йому на праві власності нерухомим майном Відповідачами не порушені.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому дане рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 90, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги Державного підприємства „Сервісно-видавничий центр" та Державної фіскальної служби України задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 скасувати.

3.Постановити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальнісю „Українські інвестиційні системи" відмовити повністю.

4.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" (04053, м. Київ, Львівська площа, будинок 8А, ідентифікаційний код 33695378) на користь Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" (04080, м. Київ, вулиця Нижньоюрківська, будинок 6, ідентифікаційний код 25286486) судовий збір в розмірі 4 019 (чотири тисячі дев'ятнадцять) грн. 40 коп. Видати наказ.

5.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" (04053, м. Київ, Львівська площа, будинок 8А, ідентифікаційний код 33695378) на користь Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ-53, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код 39292197) судовий збір в розмірі 4 019 (чотири тисячі дев'ятнадцять) грн. 40 коп. Видати наказ.

6.Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" (04053, м. Київ, Львівська площа, будинок 8А, ідентифікаційний код 33695378) з Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір в сумі 852 (вісімсот п'ятдесят дві) грн. 60 коп. як такий, що внесений у більшому розмірі, ніж передбачено законом, перерахований за платіжним дорученням № 15 від 21.05.2015 року яке знаходиться в матеріалах справи № 910/13158/15.Видати наказ.

7.Видачу виконавчих документів доручити Господарському суду міста Києва.

8.Матеріали справи № 910/13158/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко