ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Справа № 920/1173/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №5650 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 08.10.2015 р. у справі № 920/1173/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Косовщина сумського району Сумської області

про стягнення 49 269,17 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Сумської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 49 269,17 грн., в тому числі: 40000 грн. заборгованості з повернення кредитних коштів по договору від 29.06.2015 р. без номера, 5618,90 грн. -заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за цим Договором, 1058,16 грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом та 2592,11 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором.

Рішенням господарського суду Сумської області від 08 жовтня 2015 року у справі № 920/1173/15 (суддя Рунова В.В.) позов задоволено у повному обсязі.

З відповідача на користь позивача стягнуто 40000 грн. заборгованості з повернення кредитних коштів по договору від 29.06.2015 р. без номера, 5618,90 грн. -заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за цим Договором, 1058,16 грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом та 2592,11 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 грн.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що господарський суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що відповідач через систему інтернет кліент-банкінг приєднався до «Умов і правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://ргіvаtbank.uа. , які разом складають договір банківського обслуговування б/н від 29.06.2011 року та взяв на себе зобовязання виконувати умови Договору, безпідставно пославшись на копію заяви відповідача від 29.06.2011 р. , яка не містить жодних вимог, чи то прохань заявника, які б могли свідчити про підтвердження намірів відповідача подавати вказану заяву (про підключення (авторизацію) користувачів електронних розрахунково-інформаційних програмних продуктів, свою реєстрацію як користувача в системі «Інтернет-клієнт-банк(«Приват24») чи здійснення генерації ключів користувачів), а містить лише посилання на нормативно-правові акти банку та згоду заявника із вказаними документами, які розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://ргіvаtbank.uа. та окрім цього ця заява не підписана відповідачем і не скріплена його печаткою, містить недостовірну інформацію про накладення відповідачем електронного цифрового підпису.

При цьому відповідач стверджує, що зазначення в наведеній заяві про накладення клієнтом електронного цифрового підпису у системі інтернет-клієнт-банкінг «Приват24» не є доказом того, що саме ФОП ОСОБА_1 накладала електронний цифровий підпис у зазначеній системі, а не інша особа та відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа, в той час як відповідач не отримував таких ключів та ними не користувався.

Також відповідач посилається на невідповідність обставинам справи висновку господарського суду першої інстанції, що між сторонами склались договірні відносини, які за своєю правовою природою є договором банківського рахунку, який містить усні положення про кредитування банком такого рахунку, оскільки за приписами статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі, недодержання якої має наслідком нікчемність такого договору, тоді як сторони, передбачивши можливість банку встановлювати клієнту на поточний рахунок кредитний ліміт, не визначили у письмовому вигляді з підписанням обома сторонами та скріплення відтисками печаток субєктів господарювання:загальної суми ліміту кредитної лінії, загального строку надання кредиту, типу процентної ставки (фіксована або змінювана), порядок сплати кредиту та процентів за користування кредитом тощо. При цьому відповідач зазначає, що укладення кредитного договору в електронній формі заборонено, а застосування електронного підпису для його укладення у письмовій формі не передбачено чинним законодавством.

Окрім цього відповідач вказує на недоведеність обставин надання позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 40 000 грн., які господарський суд першої інстанції визнав встановленими, пославшись на виписки по рахунку, оскільки матеріали справи не містять жодного первинного бухгалтерського чи розрахункового документа на підтвердження цієї обставини або виписок по рахунку, з яких би вбачалось використання відповідачем цих коштів.Посилаючись на відсутність наведених документів, відповідач також вказує на безпідставність відмови господарського суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про проведення судової економічної експертизи з мотивів недоцільності її проведення у звязку із достатністю у матеріалах справи доказів отримання відповідачем грошових коштів в сумі 40 000 грн. за договором банківського обслуговування б/н від 29.06.2011 р.

Сторони, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання представників для участі в ньому не направили.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.. № 515 від 19.01.2016 р.), в обґрунтування якого він посилається на неможливість його прибуття, а також прибуття представника за довіреністю через складні погодні умови.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів залишає його без задоволення, оскільки відповідач не був позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, згідно з частиною п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання та відмову у задоволенні зазначеного клопотання відповідача, справа розглядається за відсутністю представників сторін, за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, 01.10.2010 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", згідно з якою ФОП ОСОБА_1 погодилась, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами між нею та банком складають договір банківського обслуговування. Крім того підписанням вказаної заяви відповідач підтвердила свою згоду з Правилами і зобов'язалася виконувати їх, в тому числі регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку, а також засвідчила згоду на ведення з банком документообігу, в тому числі, шляхом накладення електронного цифрового підпису, що отримано в порядку передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 99).

Згідно з вказаною заявою відповідач просив позивача відкрити йому з 01.10.2010 р. поточний рахунок у національній валюті № 6468 та поточний картковий рахунок у національній валюті № 5113.

29.06.2011 р. відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті httр://ргіvаtbank.uа., шляхом реєстрації заяви через систему інтернет-клієнт-банкінг, які разом складають договір банківського обслуговування б/н від 29.06.2011 року та взяв на себе зобовязання виконувати умови Договору (т. 1 а.с. 32).

Відповідно до вказаного договору, відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 6468 (відкритий 01.10.2010р.) в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта, що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п. 3.2.1.1.16 Умов - при укладенні договорів і угод чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом першого підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладення договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1055 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Згідно ч.1, 2, 3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Згідно з ч. 1, 2 статті 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1 статті 181 Господарського кодексу України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч.1, 2 статті 180 Господарського кодексу України).

Отже, з наведених обставин та правових норм вбачається, що між сторонами у відповідності до вимог чинного законодавства в спрощеній письмовій формі, з використанням електронного підпису відповідача було укладено кредитний договір, у звязку з чим колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи такого договору, законодавчу заборони на укладення кредитного договору в електронній формі, а також на те, що застосування електронного цифрового підпису для його укладення у письмовій формі не передбачено чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.2.1.1.1 Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення облікових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банка та клієнта.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3 Умов - кредит надається в обмін на зобовязання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Відповідно до п. 3.2.1.1.8 Умов - проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг".

Відповідно до п. 3.2.1.1.6 Умов - ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання своїх зобовязань за договором надав відповідачу кредитний ліміт у розмірі 40000 грн.Вказана обставина підтверджується випискою по рахунку № 6468, (а.с. 57,58) відкритому позивачем відповідачу на підставі вищенаведеної заяви останнього від 01.10.2010 року, яка, як зазначалось вище, містить його підпис та прохання відкрити саме цей рахунок

Вказані виписка по рахунку №№ 6468 (а.с. 57,58) та підписана відповідачем заява від 01.10.2010 р, яка містить прохання відкрити цей рахунок відповідно до положень статей 32, 34, 36 ГПК України є належними та допустимими письмовими доказами, містять зокрема відомості про номер рахунку, що був відкритий позивачем відповідачу на заяву останнього та про перерахування саме на цей рахунок кредитних грошових коштів, а також про номера та дати первинних документів, на підставі яких вона складалась, чим спростовується доводи апеляційної скарги щодо недоведеності перерахування позивачем відповідачу грошових коштів через відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів чи розрахункових документів (т. 1 а.с. 57).

Розділом Умов 3.2.1.4 затверджено порядок розрахунків за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебіторського сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця, розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При необнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти у розмірі 36 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобовязання, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобовязань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобовязань.

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4 Умов - банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом у повному обсязі.

Пунктом 3.2.1.4.4. передбачено, що клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту відповідно до пунктів 3.2.1.1.6., 3.2.1.2.3.2. 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому умовами та правилами надання банківських послуг

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зважаючи на наведені обставини та норми, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується, що у звязку з порушенням відповідачем зобовязань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку,выдкритому на його заяву позивачем, станом на 04.06.2015 року утворилась заборгованість у сумі 49269,17 грн., в тому числі:

- 40000 грн. заборгованості за кредитом,

- 5618,90 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом,

- 2592,11 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором,

- 1058,16 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись статтею 99, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 08.10.2015 р. у справі № 920/1173/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 25.01.2016 р.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Барбашова С.В.