ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа № 916/4562/15

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Горбатюку Р.О.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 19.10.2015р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/4562/15:

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

До відповідача: Дочірнього підприємства "ЧАБАНКА";

про стягнення 693991,73 грн., -

в с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Дочірнього підприємства „Чабанка (далі - Відповідач) із позовом про стягнення коштів посилаючись на наступне.

03 червня 2013 р. між сторонами у справі укладений договір поставки № 030613 (далі - Договір) за яким Постачальник (Позивач) зобов'язується передати у власність Покупця (Відповідача) продукти харчування (далі - Товар) партіями в асортименті, кількості та по ціні, погодженими сторонами та зазначеними у накладних, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар в строки, зазначені у Договорі. Оплата товару здійснювалась Покупцем після отримання товарів шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

В період часу з 04 червня 2013 р. по 24 березня 2014 р. Відповідачеві поставлено товару по наступним видатковим накладним:

- № 2086 від 04.06.2013 р. на суму 96855.12 грн.

- № 2107 від 27.06.2013 р. на суму 1790,34 грн.

- № 2087 від 01.07.2013 р. на суму 28323,46 грн.

- № 2088 від 01.07.2013 р. на суму 30679,45 грн.

- № 2089 від 02.07.2013 р. на суму 17347,92 грн.

- № 2090 від 02.07.2013 р. на суму 4930,55 грн.

- № 2091 від 01.08.2013 р. на суму 13642,20 грн.

- № 2092 від 01.08.2013 р, на суму 25635,13 грн.

- № 2093 від 29.08.2013 р. на суму 11295,90 грн.

- № 2094 від 01.09.2013 р. на суму 15715,09 грн.

- № 2108 від 29.09.2013 р. на суму 1432,27 грн.,

- № 2095 від 01.10.2013 р. на суму 31201,32 грн.

- № 2102 від 01.11.2013 р. на суму 19888,12 грн.

- № 2103 від 01.11.2013 р. на суму 47,06 грн.

- № 2104 від 05.11.2013 р. на суму 20127,30 грн.

- № 2109 від 19.11.2013 р. на суму 2353,20 грн.

- № 2106 від 25.12.2013 р. на суму 22947,91 грн.

- № 2110 від 30.12.2013 р. на суму 3720,60 грн.

- № 2105 від 31.12.2013 р. на суму 34027,85 грн.

- № 2112 від 02.01.2014 р. на суму 3180,00 грн.

- № 2113 від 05.01.2014 р. на суму 35262, 08 грн.

- № 2115 від 10.01.2014 р. на суму 26886,57 грн.

- № 2133 від 15.01.2014 р. на суму 4770,00 грн.

- № 2134 від 20.01.2014 р. на суму 1653,60 грн.

- № 2116 від 25.01.2014 р. на суму 60469,82 грн.

- № 2128 від 29.01.2014 р. на суму 853,30 грн.

- № 2131 від 03.02.2014 р. на суму 5247,31 грн.

- № 2121 від 24.02.2014 р. на суму 639,98 грн.

- № 2122 від 01.03.2014 р. на суму 593.60 грн.

- № 2123 від 01.03.2014 р. на суму 3678,60 грн.

- № 2125 від 06.03.2014 р. на суму 2077,60 грн.

- № 2118 від 12.03.2014 р. на суму 463, 75 грн.

- № 2119 від 12.03.2014 р. на суму 853,30 грн.

- № 2120 від 12.03.2014 р. на суму 265,00 грн.

- № 2126 від 14.03.2014 р. на суму 970,96 грн.

- № 2129 від 17.03.2014 р. на суму 1460,68 грн.

- № 2127 від 18.03.2014 р. на суму 853.30 грн.

- № 2132 від 18.03.2014 р. на суму 2138,60 грн.

- № 2130 від 24.03.2014 р. на суму 1334,28 грн.

Всього поставлено Товару на загальну суму 535723,12 грн. Відповідач частково сумі 53500 грн. оплатив за поставлений товар (п/д № 1883 від 06.03.2014 р.) і таким чином за ним утворився борг в сумі 482 223,12 грн., який визнається відповідачем у складеному обома сторонами акті звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2014 р.

Заявлена Відповідачеві претензія на вказану суму боргу залишена останнім без відповіді та сплати.

З підстав ч. 2 ст. 625 ЦК України на вказану суму боргу Відповідачеві нараховано 3% річних в сумі 12128,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 199 640,37 грн.(розрахунок у матеріалах справи).

Керуючись ст.ст.526, 625, Цивільного кодексу України, ст.ст.193 Господарського кодексу України Позивач просить позов задовольнити та стягнути з Відповідача вказану суму.

Відповідач в засідання суду не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи за наявною у позові та зазначеною у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресі (поштові повідомлення у справі ). Відзив на позов не надав.

Таким чином, суд розглядує справу за наявними в ній матеріалами за приписами ст.75 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області за заявою позивача строк вирішення спору продовжений на 15 днів до 27 січня 2016 р.

В засіданні суду 27 січня 2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника позивача, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

За ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Як випливає з матеріалів справи, приведені позивачем обставини, на думку суду, цілком підтверджуються наданими доказами: вказаним договором, видатковими накладними розрахунком заборгованості.

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Посилання Позивача на вищенаведені ним норми ЦК та ГК України суд вважає правильним, оскільки саме цими нормами ЦК та ГК України регулюються правовідносини по даному спору.

Дотеперішнього часу Відповідач вказану суму боргу не сплатив, чим порушив приписи як договору так і ст. 526, 526, ГК України, що є недопустимим.

Зворотнього відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум стягнення: 3% річних та інфляційних втрат, суд приймає його до уваги та вважає правильним. Зворотнього контррозрахунку відповідачем не надано.

Підсумовуючи викладене господарський суд вважає вимоги позивача є законними, обґрунтованими і тому підлягаючими задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "ЧАБАНКА" (65005, м. Одеса, вул. Прохорівська, буд. 45, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (65091, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) основну заборгованість у сумі 482223 (чотириста вісімдесят дві тисячі двісті двадцять три) грн. 12 коп. інфляційні втрати у сумі 199640 (сто дев'яносто дев'ять тисяч шістсот сорок) грн. 37 коп., 3% річних у сумі 12128 (дванадцять тисяч сто двадцять вісім) грн. 24 коп. та 10409 (десять тисяч чотириста дев'ять) грн. 88 коп. судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 01 лютого 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук