КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа№ 910/20217/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Макеєнко О.Г.

За участю представників:

від позивача: Зацепін С.С. - представник

від відповідача: Сурай М.М. - представник

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015р.

у справі №910/20217/15 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Малого приватного підприємства «Мрія»

про стягнення 7 124,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Малого приватного підприємства «Мрія» про стягнення з останнього суми заборгованості за спожиту холодну воду в розмірі 4 325,22 грн. за період з 01.11.2012р. по 31.10.2013р., інфляційні витрати за період з 01.11.2012р. по 30.06.2015р. у розмірі 2 523,82 грн., 3% річних за період з 01.11.2012р. по 30.06.2015р. у розмірі 275,49 грн.

До прийнятті рішення по суті позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, за якою просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за спожиту холодну воду в розмірі 2 512,00 грн. за період з 01.11.2012р. по 31.05.2013р., інфляційні витрати в розмірі 1 462,72 грн., нараховані за період з 01.11.2012р. по 30.06.2015р., 3% річних у розмірі 175,85 грн. за період з 01.11.2012р. по 30.06.2015р.

Дана заява позивача про зменшення розміру позовних вимог була прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2015р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015р. у справі №910/20217/15 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Скаржник вважає, що господарським судом зроблено помилковий висновок, що відповідач звільнений від обов'язку сплачувати комунальні послуги, у зв'язку з відсутністю письмового договору між позивачем та відповідачем. Як вказує позивач, відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Відповідач - Мале приватне підприємство «Мрія», надав до матеріалів справи письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015р. у справі №910/20217/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2015р. колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Синиця О.Ф. було прийнято до провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та призначено її до розгляду на 23.11.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду Андрієнка В.В. від 14.12.2105р., з огляду на раптове погіршення здоров'я судді Синиці О.Ф., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/20217/15 колегію суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015р. колегія суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зеленін В.О., Зубець Л.П. прийняла до свого провадження справу №910/20217/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015р. розгляд справи було відкладено відповідно до ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду Андрієнка В.В. від 25.01.2016р., з огляду на перебування судді Зеленіна В.О. у відпустці, вирішено здійснити розгляд справи №910/20217/15 колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., Мартюк А.І., Зубець Л.П..

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. колегія суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Мартюк А.І., Зубець Л.П. прийняла до свого провадження справу №910/20217/15.

Справа слухалась з оголошеною в судовому засіданні перервою 23.11.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту холодну воду в розмірі 2 512,00 грн. за період з 01.11.2012р. по 31.05.2013р., інфляційні витрати в розмірі 1 462,72 грн., нараховані за період з 01.11.2012р. по 30.06.2015р., 3% річних у розмірі 175,85 грн. за період з 01.11.2012р. по 30.06.2015р.

Так, колегією суддів встановлено, що Мале приватне підприємство «Мрія» займає приміщення за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 33/10, та використовує його під магазин, вид діяльності: роздрібна торгівля продовольчими товарами.

Як вказує позивач, протягом періоду з 01.11.2012р. по 31.05.2013р. він надавав відповідачеві, як субабоненту, за адресою вул. Червоноткацька, 33/10 в м. Києві комунальні послуги з холодного постачання та здійснював нарахування вартості цих послуг для оплати їх відповідачем.

Відповідач стверджує, що послуги з водопостачання та приймання стічних вод йому надає Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» на підставі Договору від 30.04.2013р. №11321/5-04 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі. А до укладення цього Договору, як зазначає відповідач, за послуги з холодного постачання він розраховувався з ЖРЕО №401 згідно лічильника.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем, як абонентом, та ВАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», як постачальником, 08.07.2003р. був укладений Договір №02723/2-04 на послуги водопостачання та водовідведення, умовами якого передбачено, що постачальний зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов Договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. №65.

В п. 7.1. цього Договору вказано, що він є безстроковим та діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Також за матеріалами справи встановлено, що 30.04.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», як постачальником, та Малим приватним підприємством «Мрія», як абонентом, укладений Договір №11321/5-04 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі, умовами якого передбачено, що за даним Договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у системі каналізації м. Києва за адресами об'єктів водоспоживання, визначеними у дислокації об'єктів водоспоживання та водовідведення (яка є невід'ємною частиною даного Договору) та на підставі пред'явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну плату наданих йому постачальником послуг на умовах даного Договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені правилами та іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за даним Договором.

Пунктом 7.1. Договору від 30.04.2013р. визначено, що Договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Таким чином, з 30.04.2013р. правовідносини з приводу постачання холодної води у відповідача виникли з ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» на підставі Договору №11321/5-04 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Обставина, наведена відповідачем стосовно того, що до укладення з ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» Договору №11321/5-04, тобто до 30.04.2013р., він отримував послуги холодної води та оплачував ці послуги ЖРЕО 401 згідно лічильника, не підтверджена ним належними засобами доказування. В матеріалах справи відсутні докази проплати за отримані послуги з холодного постачання ЖРЕО 401.

Натомість, як вбачається, згідно Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №330 від 01.08.2012р. Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва передано на утримання та експлуатаційне обслуговування житловий та нежитловий фонд ЖРЕО-401, 402, 414, 416, 417.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що до комунальних послуг відносяться централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р. затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до п.п. 18, 20 яких розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Таким чином, судова колегія відмічає, що, не дивлячись на відсутність укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з холодного постачання, відповідач за період з 01.11.2012р. по 30.04.2013р. отримував дані послуги, а отже, як споживач згідно законодавства зобов'язаний був оплачувати їх вартість позивачеві, як виконавцеві цих послуг, до 20 числа місяця, що наставав за розрахунковим, як визначено в постанові Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за спожиту холодну воду за період з 01.11.2012р. по 30.04.2013р. складає 2 144,54 грн.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення зобов'язання може бути обумовлено не будь-яким, а лише належним його виконанням. Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язання. Якщо учасники зобов'язання порушують хоча б одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а змінюється, оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума боргу в розмірі 2 144,54 грн.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку інфляційних витрат позивача їх сума складає 1 462,72 грн. за розрахунками апеляційного суду сума інфляційних витрат складає 1 622,75 грн. Однак оскільки позивачем заявлено до стягнення 1 462,72 грн., то сама ця сума інфляційних витрат і стягується з відповідача.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних складає 175,85 грн. За розрахунком суду сума 3% річних складає 153,81 грн. та стягується з відповідача на користь позивача.

Таким чином, враховуючи наведене вище, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума основного боргу в розмірі 2 144,54 грн., сума інфляційних витрат у розмірі 1 462,72 грн., сума 3% річних у розмірі 153,81 грн.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2015р. у справі №910/20217/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

4. Стягнути з Малого приватного підприємства «Мрія» (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, 33/10, кв. 10, ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) 2 144,54 (дві тисячі сто сорок чотири грн. 54 коп.) грн. основного боргу, 1 462,72 (одна тисяча чотириста шістдесят дві грн. 72 коп.) грн. інфляційних витрат, 153,81 (сто п'ятдесят три грн. 81 коп.) грн. 3% річних.

5. Стягнути з Малого приватного підприємства «Мрія» (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, 33/10, кв. 10, ) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) 1 673,53 (одна тисяча шістсот сімдесят три грн. 53 коп.) грн. судового збору за розгляд справи в Господарському суду міста Києва; 1 820,79 (одна тисяча вісімсот двадцять грн. 79 коп.) грн. судового збору за розгляд справи Київським апеляційним господарським судом.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

7. Справу №910/20217/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець