номер провадження справи 7/1/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016 Справа № 908/9/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ-СЕРВІС-2013», м.Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування», м. Запоріжжя

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. № 5 від 02.12.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 02.12.2015р.

Заявлено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ-СЕРВІС-2013» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» про стягнення заборгованості за договором № 1 від 03.01.2013р., яка складається з 54000 грн. 00коп. суми основного боргу, 1014 грн. 00 коп. 3% річних, 6853 грн. 00 коп. суми індексу інфляції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 11, 202, 257, 264, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 615, 625, 631, 837, 838 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 230 Господарського кодексу України, та вказує на те, що між сторонами був укладений договір № 1 оренди обладнання. На виконання умов договору орендодавець передав орендарю у користування обладнання, про що був підписаний акт приймання передачі обладнання, як орендодавцем так і орендарем. Факт прийняття у користування обладнання свідчать надходження оплати протягом 2013 2015р.р., відповідно до акту звірки взаєморозрахунків підписані сторонами. Внаслідок невиконання умов договору, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 05.01.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, присвоєно провадженню № 7/1/16, судове засідання призначено на 18.01.2016р.

Ухвала суду була направлена в установленому законом порядку на адреси, зазначені позивачем у позовній заяві.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК ( 1798-12 ).

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Сторони належним чином сповіщені судом про дату, час та місце відкладення судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштової кореспонденції.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України.

В судовому засіданні представник відповідача визнав заявлені позовні вимоги.

Згідно ч.3 ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування технічних засобів фіксації судового процесу за клопотанням представників сторін.

Розгляд справи закінчено 18.01.2016р. оголошенням рішення суду в повному обємі в присутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» як орендарем, з однієї сторони, та Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ-СЕРВІС-2013», як орендодавцем, з іншої сторони, було укладено договір оренди обладнання №1 (надалі - договір), за умовами пункту 1.1 договору, орендодавець, за визначену сторонами плату, надає у тимчасове користування орендарю обладнання.

Відповідно до пункту 5.1 договору сторони встановили, що вартість користування обладнанням складає за повний місяць оренди 5000,00 (п'ять тисяч) грн. Оплата оренди повинна була здійснюватися шляхом перерахування платіжним дорученням визначеної суми на розрахунковий рахунок орендодавця. Такі платежі повинні були здійснюватися орендарем до 25 числа кожного календарного місяця.

Відповідно до договору, орендодавець передав орендарю у користування обладнання, що підтверджується актом приймання передачі обладнання (додаток до договору №1 від 03.01.2013 р), підписаний обома сторонами. Також, про прийняття у користування обладнання свідчить надходження оплати протягом 2013 - 2015 років, відповідно до акту звіряння взаєморозрахунків, також підписаний як орендодавцем так і орендарем.

15 грудня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію.

Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, заборгованість відповідача перед позивачем складає 54000грн. 00 коп.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язанням, в свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, сума основного боргу, на момент розгляду спору по суті, складає 54000грн. 00 коп., предявлена до стягнення обґрунтовано, відображена сторонами в акті звірки взаєморозрахунків сторін та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

В звязку з невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, позивачем предявлені до стягнення сума індексу інфляції в розмірі 6853 грн. 00 коп. та сума 3% річних в розмірі 1014грн. 00 коп.

Перевіривши надані суду розрахунки суми індексу інфляції та 3% річних, судом встановлено, що сума індексу інфляції у розмірі 6853 грн. 00 коп. та сума 3% річних в розмірі 1014грн. 00 коп. нараховані без порушень норм діючого законодавства є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України, судовий збір, слід покласти на відповідача, так як спір з його вини доведено до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ-СЕРВІС-2013» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування», 69037, м. Запоріжжя, вул. Сорок років рад. України, буд. 39-А, () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРКУРІЙ-СЕРВІС-2013», 69037, м.Запоріжжя, вул. Сорок років рад. України, буд. 39-А, офіс 25 () 54000 (пятдесят чотири тисячі) грн. 00 грн. основного боргу, 1014 (одна тисяча чотирнадцять)грн. 00 коп. 3% річних, 6853 (шість тисяч вісімсот пятдесят три) грн. 00 коп. суми індексу інфляції, 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня прийняття.

Присутнім представникам сторін в судовому засіданні судом розяснено ст. 87 ГПК України.

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет