ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р.Справа № 922/6631/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ Донецької області
до ТОВ "Науково-технічне підприємство "Техмет", м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність від 25.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ Донецької області (позивач) 29.12.2015 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Техмет", м. Харків, в якому просить суд визнати недійсним договір поставки № 15/1477 від 27.12.2012 року, укладений між позивачем та відповідачем. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31 грудня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6631/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 12 січня 2016 року о 15:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 січня 2016 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 665 від 12.01.2016 р.) та розгляд справи № 922/6631/15 відкладено на 26 січня 2016 року о 12:50год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

21.01.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява про долучення документів (вх. № 1910). Надані позивачем документи досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

25.01.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2320), який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення з датою (21.01.2016 р.) та відміткою про вручення уповноваженій особі відповідача ухвали господарського суду Харківської області від 12.01.2016 року.

Відповідач в призначене судове засідання з'явився та підтримав поданий раніше відзив на позовну заяву та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Приймаючи до уваги, що позивач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, господарський суд вважає, що неявка у судове засідання представника позивача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим господарська справа № 922/6631/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали господарської справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив наступне.

27.12.2012 року між позивачем - ПАТ "Енергомашспецсталь" (покупцем) та ТОВ "ТД "Техмет" (постачальником) було укладено Договір на поставку продукції товару № 15/1477. Найменування, номенклатура (асортимент), кількість, якісні та інші характеристиці продукції (товару), її ціна, строки та умови поставки вказуються у специфікаціях, які є невідємною частиною вказаного договору та які також підписані сторонами та скріплені печатками сторін.

Додатковою угодою № 10 від 01.12.2014 р. до даного договору ТОВ «ТД «Техмет» було перейменовано на ТОВ «Науково-технічне підприємство «Техмет».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про те, що до позивача надійшла інформація щодо сумнівності реального здійснення господарської діяльності відповідача.

Так, позивачем зазначено, що під час перевірки відповідача податковими органами, встановлено відсутність необхідних умов для його господарської діяльності. Отже, реальність фінансово-господарської діяльності відповідача поставлена податковим органом під сумнів.

Зазначені вище обставини, на думку позивача, можуть суттєво вплинути на використання позивачем прав передбачених податковим законодавством та автоматично призвести до його порушення, оскільки на підставі спірного договору нами формуються податкові кредити, валові витрати.

Враховуючи вищенаведене, позивачем зазначено, що останній не має наміру продовжувати господарські відносини з відповідачем, оскільки ризик пасивної участі позивача у схемі ухилення від сплати податків, а невиконання в подальшому спірного договору з боку відповідача не зможе породжувати ті правові наслідки, на які розраховував позивач під час його укладення.

Також, позивачем зазначено, що використання відповідачем для створення тіньового сектору протидіє інтересам позивача та впливає на права позивача стосовно здійснення стабільної, прибуткової діяльності.

Таким чином, позивачем зазначено, що сумнівна діяльність відповідача може вплинути на репутацію позивача, що значно вплине на відносини з нашими контрагентами, оскільки, визначається на основі ретельного аналізу центри мінімізації та субєкти підприємництва, які є складовими ланками ланцюгів виведення коштів в тіньовий обіг, підлягають одночасним перевіркам та комплексному відпрацюванню оперативно-розшуковими заходами по всій Україні.

Враховуючи вищенаведені обставини, посилаючись, зокрема, на норми ст. 215 ЦК України позивач має намір визнати Договір поставки № 15/1477 від 27.12.2012 р., укладений між позивачем та відповідачем недійсним, у звязку з недодержанням в момент вчинення правочину вимог, які встановлено ч.5 ст.203 ЦК України, а саме те, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як встановлено ч. 2 ст. 21 ГПК України, позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

При цьому, позивач не вказує, яке саме його суб'єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого міг бути поданий відповідний позов, порушено відповідачем не визнається, оспорюються або порушується і як таке право порушене. Окрім того, позивачем не вказано як саме буде відновлене таке його право (у разі наявності) встановленням того факту, що система реєстру вкладників ПрАТ «Блакитна Нива» втрачена.

При цьому, під поняттям «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" розуміють прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (також див. рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004).

Як визначено ч.2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також, ч. 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, які не є виключними, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Тобто, як витікає з положень Господарського процесуального кодексу України, норм Цивільного кодексу та Господарського кодексу, господарський суд розглядає спори на захист порушеного права.

Водночас, вимога Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" за своїм змістом є вимогою про встановлення юридичного факту, який може встановлюватися лише як елемент оцінки фактичних обставин справи при розгляді судом спору про порушене право.

Встановлення юридичного факту, як спосіб захисту порушеного права не передбачено нормами чинного законодавства.

Враховуючи відсутність факту порушення суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу у даній справі, у задоволенні заявленого позову слід відмовити.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору за майновий характер спору в даному разі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 01.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_2