РІШЕННЯ

26 січня 2016 року Справа № 922/6322/15

Провадження №34/922/6322/15

Господарський суд Луганської області у складі:

судді Іванова А.В.

при секретарі судового засідання Калашніковій В.Ю.

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково - виробничої фірми "Нафтогазмаш", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м.Алчевськ, Луганської області

про стягнення заборгованості в розмірі 115 533,73 грн.

за участю представників сторін :

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № 191/15 від 18.11.2015 року ,

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю №01-026-875 від 14.12.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково - виробничої фірми "Нафтогазмаш" (позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" про стягнення заборгованості в розмірі 115 533,73 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання покладених на відповідача обов'язків за Договором поставки №АМК-424-2015пст від 23.04.2015 року, в частині повної та своєчасної оплати за отриманий від позивача товар; в якості правових підстав позову посилається на положення ст.ст. 526, 625, 638 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 11.12.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 22.12.2015 року на 16:15 год.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 22.12.2015 року розгляд справи було відкладено на 26.01.2016 року о 14:20 год.

До господарського суду Луганської області 26.01.2016 року від представника відповідача надішов відзив на позовну заяву (вх. № 701/16), відповідно до якого останній проти суми основного боргу не заперечує, втім, заперечує проти нарахованих позивачем 5% штрафу в розмірі 5250,00 грн. та пені в розмірі 4242,00 грн.

Від представника позивача до господарського суду Луганської області надійшла заява (вх. № 737/16), відповідно до якої позивач відмовляється від позовних вимог, в частині стягнення штрафу в розмірі 5250,00 грн. та пені в розмірі 4242,00 грн. та просить суд провадження у справі в цій частині припинити.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав надану заяву про часткову відмову від позовних вимог.

Так, розглянувши вказану заяву, суд, зазначає, що відповідно п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Разом з цим, перелік підстав припинення провадження у справі, передбачені ст. 80 Господарського процесуального кодексу України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У випадку припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

З урахуванням викладеного, приймаючі до уваги, те що прийняття відмови від позову не порушує права і охоронювані законом інтереси відповідача, відсутність у матеріалах справи даних про можливість порушення відмовою від позову чиїх не-будь ще прав та інтересів, суд приходить до висновку про те, що відмова від позову не суперечить чинному законодавству і тому підлягає прийняттю судом.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 105 000,00 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 171,10 грн. та 871,63 грн. 3 % річних та просив суд їх задовольнити. Надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти суми основного боргу, 3% річних та інфляційних нарахувнь не заперечує. Надав пояснення по суті справи.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також з огляду на те, сторони були попередженні про розгляд справи за наявними матеріалами у разі їх незявлення в засідання суду, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, встановив наступне.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

23.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково - виробничої фірми "Нафтогазмаш" (позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № АМК-424-2015пст (Договір).

Так, відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобовязується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його. Асортимент, кількість і ціна Товару зазначається у специфікаціях, які оформлюються у вигляді додатків до Договору і є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п.10.1. Договору, він набирає законної сили з дати його підписання та діє до повного його виконання.

Так, суд зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.2.1. Договору, ціна «Товару» за одиницю і по позиціях, а також порядок і умови оплати за ставленний «Товар» вказується в Специфікаціях до Договору, що оформлених у вигляді додатків до Договору та є його невід'ємною частиною.

Положеннями п.2.2. п.2.3. Договору передбачено, що загальна сума на момент укладення Договору складає суму в національній валюті України, визначену на підставі Специфікацій до цього Договору. Умови оплати за «Товар» обмовляються в Специфікаціях до Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору, кількість товару озазначається у специфікаціях до Договору, оформлених у вигляді додатків до Договору, які є невід'ємною частиною даного договору.

Так, сторонами було складено та підписано специфікацію № 1 від 23.04.2015 року до Договору поставки №АМК-424-2015-пст від 23.04.2015 року.

Відповідно до вказаної специфікації сторонами погоджено, що постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець зобовязується прийняти та сплатити наступну продукцію (товар), а саме, дріт наплавлювальний порошковий ПП- НП-35В9ХЗСФ фЗ 6мм у кількості 1,0 тн, загальною вартістю 105 00,00 грн, в тому числі ПДВ 17500,00 грн.

Відповідно до п.5.3. Договору, оплата покупцем за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника в порядку, визначеному в специфікаціях до цього договору.

Так, відповідно до п.2 п. 6 Специфікації №1 від 23.04.2015 року, оплата що поставляється по даній Специфікації за товар здійснюється покупцем за фактом постачання продукції на комбінат протягом 10 календарних днів. Строк поставки товару по даній Специфікації - 5 календарних днів після отримання письмової заявки від покупця. Умови постачання - СРТ - м.Курахово склад «Нової пошти» (Правила Інкотермс 2010г). Транспортні витрати покладаються на постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача з листом № 014/1722 від 14.07.2015 р., відповідно до якого просив позивача здійснити відправку товару та супровідні документи автоперевізником «Нова пошта» у м. Дніпродзержинськ відділення №2.

На виконання умов вказаного договору, постачальником було передано у власність відповідача товар на загальну суму 105 000,00 грн., про що свідчить видаткова накладна №83 від 14.07.2015 року на суму 105 000,00 грн., яка скріплена підписами уповноважених представників сторін (арк.с. 28)

Судом встановлено, що відповідач отримав вищенаведений товар, на підставі Довіреності СН№173 від 14.07.2015 року, що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача та печаткою підприємства відповідача. Крім того, представник відповідача у судових засіданнях не спростував той факт, що він не отримував товар.

Крім того, про належне виконання позивачем умов договору та домовленостей сторін, свідчить також експрес накладна №9 від 14.07.2015 року, відповідно до якої позивач здійснив відправку товару та супровідних документів автоперевізником «Нова пошта» у м. Дніпродзержинськ відділення №2.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття бо прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав товар на загальну суму 105 000,00 грн., однак доказів сплати поставленого товару не надав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача 18.09.2015 року було направлено претензію за №142/15-09-18, з вимогою сплати наявної перед позивачем заборгованості. Втім, відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 105 000,00 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 171,10 грн. та 3% річних в розмірі 871,63 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування надані позивачем, інфляційних нарахувань в розмірі 171,10 грн. та 3% річних в розмірі 871,63 грн., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49,75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (94202, м. Алчевськ, Луганська область, вул. Шмідта, б. 4, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Нафтогазмаш» (03164, м. Київ, вул. Малинська, б. 2-А, ) суму основного боргу в розмірі 105 000,00 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 171,10 грн., 3% річних в розмірі 871,63 грн. та судовий збір в розмірі 1589,79 грн.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення штрафу в розмірі 5250,00 грн. та пені в розмірі 4242,00 грн. припинити на підставі п.4. ч.1. ст. 80 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.01.2016 року.

Суддя А.В.Іванов

надруковано 3 примірники:

1 до справи;

2 позивачу (03164, м. Київ, вул. Малинська, б. 2-А) рек.

3 відповідачу (93406, Луганська обл., м. Сєверодонецьк -6, пр. Гвардійський, 22 а/с 4) рек.