КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. справа№ 910/2949/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників:позивача - Ткаченко К.В.

відповідача-1 - не з'явились

відповідача-2 - Гонян М.В.

ТОВ «Будметалінжиніринг» - не з'явились

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Кезно»

та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг»

на рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2015 р.

у справі № 910/2949/13 (судді - Бондарчук В.В., Васильченко Т.В., Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Кезно»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Грін Банк»

2. Публічного акціонерного товариства «Банк «Контракт»

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство «Кезно» звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Грін Банк» та Публічного акціонерного товариства «Банк «Контракт» про визнання недійсними: договору кредитної лінії № 122/06 від 29.12.2006 р., укладеного між ВАТ «Кезно» та ВАТ ТФБ «Контракт», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Контракт»; договору про відкриття кредитної лінії № 21/06 від 28.12.2006 р., укладеного між ВАТ «Кезно» та ВАТ «Банк «Олімпійська Україна», правонаступником якого є ПАТ «Грін Банк»; іпотечного договору від 29.12.2006 р., укладеного між ВАТ «Кезно» та ВАТ ТФБ «Контракт»; іпотечного договору від 29.12.2006 р., укладеного між ВАТ «Кезно» ВАТ «Банк «Олімпійська Україна».

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.04.2013 р. у справі № 910/2949/13 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2014 р. вказане рішення місцевого суду було залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.09.2014 р. рішення Господарського суду м. Києва від 17.04.2013 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2014 р. скасовано та передано справу на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.02.2015 р. у справі № 910/2949/13 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Кезно» про: визнання недійсними договору про відкриття кредитної лінії № 122/06 від 29.12.2006 р., договору про відкриття кредитної лінії № 21/06 від 28.12.2006 р., іпотечного договору від 29.12.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 5537, а також іпотечного договору від 29.12.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 5539 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що ним при укладенні договору про відкриття кредитної лінії № 21/06, договору про відкриття кредитної лінії № 122/06, іпотечного договору від 29.12.2006 р., зареєстрованого в реєстрі за номером 5539, іпотечного договору від 09.12.2006 р., зареєстрованого в реєстрі за номером 5537, були порушені норми чинного на момент укладення спірних правочинів законодавства та положення установчих документів Публічного акціонерного товариства «Кезно», тому вказані договори повинні бути визнані судом недійсними.

Окрім того, зі скаргами на вказане рішення суду звернулися також ОСОБА_5 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» - особи, які не є учасниками провадження у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кезно» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.03.2015 р.

Також, іншими ухвалами від 05.03.2015 р. апеляційні скарги ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» повернуто заявникам без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України та п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України відповідно.

На адресу суду 25.03.2015 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» надійшло клопотання про зупинення даного апеляційного провадження до закінчення розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 р. Крім того, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_5 також оскаржила ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 р. про повернення їй без розгляду поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2015 р. зупинено апеляційне провадження у справі № 910/2949/13 до закінчення розгляду Вищим господарським судом України касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» та ОСОБА_5 на ухвали Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 р., а матеріали справи надіслано до Вищого господарського суду України.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 15.04.2015 р. касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» та ОСОБА_5 були повернуті їх заявникам без розгляду на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 111-3 ГПК України.

24.04.2015 р. матеріали вказаної справи надійшли до Київського апеляційного господарського суду.

У зв`язку з цим, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2015 р. провадження у справі № 910/2949/13 поновлено та призначено її до розгляду на 21.05.2015 р.

На адресу суду 21.05.2015 р. від представника фізичної особи ОСОБА_5 знову надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 р. про повернення апеляційної скарги заявника без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 р. зупинено апеляційне провадження у справі № 910/2949/13 до закінчення розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2015 р., а матеріали справи надіслано до Вищого господарського суду України.

Разом з тим, 09.07.2015 р. до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» повторно надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2015 р. у даній справі.

Ухвалою від 13.07.2015 р. питання про прийняття апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» на рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2015 р. було відкладено до повернення матеріалів справи № 910/2949/13 із суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.07.2015 р. касаційну скаргу ОСОБА_5 повернуто без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 111-3 ГПК України.

30.07.2015 р. матеріали вказаної справи надійшли до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 р. провадження у справі № 910/2949/13 поновлено та призначено її до розгляду на 15.09.2015 р. Іще однією ухвалою від 30.07.2015 р. повторно подану апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» прийнято та об`єднано в одне провадження разом зі скаргою Публічного акціонерного товариства «Кезно», а також призначено її до розгляду на 15.09.2015 р.

На адресу суду 15.09.2015 р. від Публічного акціонерного товариства «Кезно» надійшло клопотання про призначення у даній справі судової технічної експертизи документів та судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 р. у справі № 910/2949/13 призначено судову технічну експертизу документів та судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. У зв`язку з цим, провадження у справі № 910/2949/13 зупинено на час проведення експертизи і до отримання висновку експерта.

На адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист № 17981/15-33 17982/17983/15-32 від 25.12.2015 р., до якого додано матеріали справи № 910/2949/13 та повідомлення про неможливість дачі висновку судово-технічної експертизи документів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.01.2016 р. було поновлено провадження у справі № 910/2949/13, а розгляд справи призначено на 21.01.2016 р.

21.01.2016 р. через відділ документального забезпечення від позивача вдруге надійшло клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документу та почеркознавчу експертизу.

Враховуючи те, що судовою колегією вже призначалась аналогічна судова експертиза за клопотанням позивача, яка не була проведена у зв'язку з невиконанням вимог експерта саме позивачем, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання як необґрунтованого та такого, що порушує розумний строк розгляду вказаних скарг.

В засідання суду, призначене на 21.01.2016 р., представники ТОВ «Будметалінжиніринг» та відповідача-1 не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарг. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарг, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

28.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Олімпійська Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Грін Банк», та Відкритим акціонерним товариством «Кезно», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кезно» (далі - позичальник), в особі Голови правління ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 21/06 (далі - кредитний договір № 1).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 1 банк відкриває позичальнику мультивалютну відновлювальну безвідкличну кредитну лінію (гривні, долари США), надає позичальнику кредити за рахунок кредитної лінії, а позичальник зобов'язується використати кредити на цілі, зазначені в п. 1.5 кредитного договору № 1, здійснювати поточне повернення кожного з кредитів, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитами, виконати інші умови кредитного договору № 1 і повернути банку загальну заборгованість за кредитною лінією не пізніше дня закінчення строку дії кредитної лінії.

Також між позивачем та відповідачем-1 було укладено додаткові угоди до кредитного договору № 1, відповідно до яких зокрема, було збільшено ліміт мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії та збільшено розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 1 від 29.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Кезно», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кезно», в особі Голови правління ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Контракт» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 5539 (далі - іпотечний договір № 1).

29.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством Торговельно-фінансовий банк «Контракт», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Контракт» та Відкритим акціонерним товариством «Кезно», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кезно», в особі Голови правління ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 122/06 (далі - кредитний договір № 2 ).

Відповідно п. 1.1 кредитного договору № 2 кредитор надає позичальнику кредит шляхом відкриття мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії (гривня, долар США) з лімітом кредитування, що не перевищує 2 250 000,00 дол США.

В подальшому між позивачем та відповідачем-2 було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору № 2, відповідно до яких зокрема, було збільшено ліміт мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії та збільшенно розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Також, метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № 2 від 29.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Кезно», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кезно», в особі Голови правління ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Контракт» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 5537.

22.06.2007 р., 24.12.2007 р., 02.03.2009 р. та 16.03.2010 р. між сторонами було укладено додаткові угоди до іпотечного договору від 29.12.2006 р., зареєстрований в реєстрі за № 5539, якими сторони змінювали розмір зобов'язань іпотекодавця та розмір оцінки предмета іпотеки.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що спірні договори та додаткові угоди укладені Головою правління з перевищенням повноважень, оскільки вирішення таких питань, ціна яких перевищує статутний капітал підприємства, балансову вартість основних фондів та вартість активів позивача, віднесено виключно до компетенції загальних зборів, а тому такий договір та додаткові угоди до нього підлягають визнанню недійсними з моменту їх укладення, враховуючи відсутність необхідних рішень загальних зборів акціонерів позивача.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Частиною 3 ст. 92 ЦК України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про господарські товариства» виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, передбачений статутом. Роботою правління керує голова правління, який призначається або обирається відповідно до статуту акціонерного товариства. Правління вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що належать до компетенції загальних зборів і ради акціонерного товариства (спостережної ради). Загальні збори можуть винести рішення про передачу частини належних їм прав до компетенції правління. Правління підзвітне загальним зборам акціонерів і раді акціонерного товариства (спостережній раді) та організує виконання їх рішень. Правління діє від імені акціонерного товариства в межах, передбачених цим Законом і статутом акціонерного товариства.

Відповідно до п. 11 статуту ВАТ «Кезно», в редакції від 06.04.2006 р., органами управління акціонерного товариства є загальні збори акціонерів, правління, ревізійна комісія, спостережна рада.

Згідно з п.п. 11.2.1, 11.2.11 вказаного статуту правління є виконавчо-розпорядчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво всією його поточною діяльністю, до компетенції якого належить, зокрема, прийняття рішень з питань, пов'язаних з поточною діяльністю акціонерного товариства.

Як передбачено п. п. 11.2.4, 11.2.5 статуту позивача, правління діє від імені товариства в межах, передбачених статутом товариства та іншими внутрішніми нормативними актами товариства. У своїй діяльності правління керується чинним законодавством України, статутом товариства, іншими внутрішніми нормативними актами та рішеннями, прийнятими загальними зборами акціонерів та спостережною радою.

Згідно з п. п. 11.2.11, 11.2.19 вказаного статуту до компетенції правління та голови правління належать усі питання діяльності товариства, крім тих, що згідно з чинним законодавством та цим статутом віднесені до компетенції іншого органу товариства.

Відповідно до п.п. 2 п. 11.4.11 статуту позивача до компетенції спостережної ради товариства належать розпорядження майном та коштами товариства.

Частиною 5 ст. 41 Закону «Про господарські товариства» передбачено можливість обмеження компетенції виконавчого органу товариства (до якого входить директор), шляхом затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства, загальними зборами, а вказані повноваження належать до виключної компетенції загальних зборів акціонерів і не можуть бути передані іншим органам товариства.

Встановлено, що статут Публічного акціонерного товариства «Кезно» в редакції від 06.04.2006 р. не містить жодних обмежень стосовно повноважень Спостережної ради та Правління під час представництва підприємства, в тому числі обмежень щодо компетенції розпоряджатися майном та укладати від імені підприємства договори на будь-яку суму.

Посилання ВАТ «Кезно» на ч. 2 ст. 98 ЦК України, згідно положень якої на його думку існують підстави для визнання спірних угод недійсними, оскільки відповідно до цієї норми вирішення питання про відчуження майна товариства на суму, що перевищує п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, відноситься до виключної компетенції загальних зборів та має вирішуватись більшістю не менше як у 3/4 голосів, колегія вважає необгрунтованими, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 98 ЦК України рішення загальних зборів, зокрема, про відчуження майна товариства на суму п'ятдесят і більше відсотків майна товариства приймається більшістю не менше як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, у наведеній нормі йдеться про те, що на відміну від загального порядку прийняття рішень загальними зборами учасників товариства - проста більшість голосів - по деяким питанням необхідна більшість у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законодавством. Таким чином, нормою, якою позивач обґрунтував свої вимоги, врегульовано лише процедурне питання діяльності загальних зборів учасників товариства, а не питання компетенції цього органу.

Разом з тим, компетенція вищого органу акціонерного товариства - загальних зборів акціонерів визначена положеннями ст. 159 ЦК України, не передбачає таких повноважень, як затвердження (надання згоди) на укладення угод на суму, що перевищує 50 і більше відсотків майна акціонерного товариства. Отже, вказане питання не відноситься до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства.

Аналогічна оцінка змісту ст.ст. 98, 159 ЦК України викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.12.2005 р. у справі № 2-20/8724-2005.

Наведена позиція міститься також у науковому висновку, долученому до матеріалів справи під час її розгляду Верховним Судом України в порядку частини 2 ст. 111-22 ГПК України.

Зазначених висновків дійшла колегія суддів Вищого господарського суду України у справі № 2/261 у постанові від 23.05.2012 р. за наслідками перегляду справи у касаційній інстанції за результатами та з урахуванням висновків перегляду справи Верховним Судом України з підстав неоднакового застосування норм матеріального права, викладених у постанові від 10.04.2012 р.

Частиною 1 статті 111-28 ГПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, вищенаведені висновки Верховного Суду України є обов'язковими під час розгляду даної справи та приймаються судом до уваги.

Як вбачається з протоколу загальних зборів Відкритого акціонерного товариства «Кезно» № 16 від 15.11.2005 р., рішенням загальних зборів позивача делеговано повноваження Голові правління на укладення кредитних договорів, договорів застави, поруки та інших на будь-яку суму правлінню позивача та уповноважено голову правління на укладення та підписання вказаних угод.

Крім того, протоколом засідання спостережної ради Відкритого акціонерного товариства «Кезно», яким вирішено надати повноваження Голові правління позивача - ОСОБА_6 на підписання іпотечного договору та інших документів, пов'язаних з даним договором від імені ВАТ «Кезно».

Відтак, жодних обмежень Голові правління ОСОБА_6 щодо повноважень на укладення спірних угод від імені товариства не було, а останній діяв в межах повноважень, наданих Спостережною радою та Статутом підприємства.

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Так, в матеріалах справи наявні належні докази схвалення позивачем спірних договорів, а саме рішення правління Публічного акціонерного товариства «Кезно», оформлені протоколами від 14.12.2007 р. та від 12.03.2010 р., якими вирішувались питання щодо звернення до відповідача-2 про збільшення ліміту кредитної лінії та надання повноважень голові правління позивача на підписання додаткових договорів до оспорюваних правочинів.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Враховуючи те, що голова правління ОСОБА_6 мав необхідний обсяг повноважень на укладення спірних договорів та додаткових угод до них, а також, враховуючи рішення загальних зборів позивача, яким делеговано повноваження на укладення кредитних договорів, договорів застави, поруки та інших на будь-яку суму правлінню позивача та уповноважено голову правління на укладення та підписання вказаних угод, приймаючи до уваги наступне схвалення спірних договорів та додаткових угод правлінням позивача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому судом першої інстанції було враховано вказівки касаційної інстанції під час нового розгляду справи та вирішено спір на підставі належних доказів.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Кезно» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на ПАТ «Кезно».

Стосовно апеляційної скарги, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг», колегія зазначає наступне.

Обгрунтовуючи свої вимоги в апеляційній скарзі, ТОВ «Будметалінжиніринг» зазначає, що на даний час є власником нерухомого майна, яке є предметом оспорюваних у даній справі іпотечних договорів, а тому даний спір стосується прав та обов'язків останнього.

Відповідно до ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що судове рішення, оскаржене не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

Предметом даного позову є вимоги Публічного акціонерного товариства «Кезно» про визнання недійсними, зокрема, іпотечного договору від 29.12.2006 р., укладеного між ВАТ «Кезно» та ВАТ ТФБ «Контракт»; іпотечного договору від 29.12.2006 р., укладеного між ВАТ «Кезно» ВАТ «Банк «Олімпійська Україна».

Як вже було встановлено вище, для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 1 від 29.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Кезно», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кезно», в особі Голови правління ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Контракт» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 5539 (далі - іпотечний договір № 1).

Також, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № 2 від 29.12.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Кезно», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кезно», в особі Голови правління ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту, та Публічним акціонерним товариством «Банк «Контракт» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 5537.

Згідно з п. 1.2 вказаних іпотечних договорів предметом іпотеки є нерухоме майно, розташоване в м. Києві по вул. Василя Яна, 3/5, яке складається з виробничого корпусу № 1 (літ. Д) загальною площею 2119,90 кв.м. та виробничого корпусу № 2 (літ Е) загальною площею 2879,30 кв.м.

На підтвердження передачі вищевказаного майна скаржник надав Акт приймання-передачі внеску (нерухомого майна) до статутного капіталу від 26.07.2013 р., яким ПАТ «Кезно» передало у власність ТОВ «Будметалінжиніринг» як додатковий внесок до статутного капіталу товариства нерухоме майно загальною площею 4 999,2 кв.м., що знаходиться по вул. Василя Яна, 3/5 у місті Києві: виробничий корпус № 1 (літ. Д) загальною площею 2119,9 кв.м. та виробничий корпус № 2 (літ. Е) загальною площею 2879,3 кв.м.

При цьому, на підтвердження своїх вимог ТОВ «Будметалінжиніринг» не надало жодних правовстановлюючих документів на вказане майно.

Відповідно до абз. 1 п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження, повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Оскільки згідно приписів ст. 91 ГПК України право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду надано особам, які не брали участь у справі, лише у разі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, суд апеляційної інстанції повинен дослідити та навести у своєму рішенні про які існуючі права та обов'язки таких осіб суд першої інстанції вирішив питання, вказавши такі права цих осіб та їх обов'язки, у своєму рішенні.

Тобто, рішення господарського суду, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи. Ухвалюючи рішення, суд мав би розглянути й вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або ж у рішенні суду міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Такими випадками є наявність у мотивувальній частині рішення висновків суду про права та обов'язки особи, яка не брала участі у справі, або коли суд у резолютивній частині рішення прямо не вказав про права та обов'язки особи, яка не брала участі у справі.

З матеріалів даної справи та рішення місцевого господарського суду вбачається, що ТОВ «Будметалінжиніринг» не визначено в цій справі ні стороною, ні третьою особою, останнє також не є стороною спірних договорів та в рішенні місцевого господарського суду не міститься висновків про її права і обов'язки.

Згідно з абз. 2 п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 17.05.2011 р., якщо судом буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» у справі № 910/2949/13 підлягає припиненню.

Керуючись ст. ст. 49, 80, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кезно» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2015 р. у справі № 910/2949/13 - без змін.

2. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будметалінжиніринг» у справі № 910/2949/13 припинити.

3. Матеріали справи № 910/2949/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

4. Копію постанови надіслати сторонам та ТОВ «Будметалінжиніринг».

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко