ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.01.2016 Справа № 920/1782/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго",

м. Суми,

про стягнення 7 359 704 грн. 52 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - ОСОБА_2 (довіреність № 14-93 від 18.04.2014року);

Від відповідача - ОСОБА_3 (довіреність № 34 від 29.07.2014року);

При секретарі судового засідання Вдовенко Д.В.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 7 359 704 грн. 52 коп., в тому числі 2 946 204 грн. 20 коп. пені, 430 862 грн. 88 коп. 3% річних, 3 982 637 грн. 44 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну оплату природного газу відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 1956/14-ТЕ-29 від 20.01.2014року.

Позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд задовольнити позов.

Позивач подав письмове пояснення по справі (вх. № 630 від 25.01.2016року), в якому вказує, що позивачем не нараховувалися штрафні та фінансові санкції на суми, які було сплачено (визначено) за договорами про проведення взаєморозрахунків. Стосовно спільних протокольних рішень, останні не є формою договору, а тому враховуючи норми ст.. 654 ЦК України не можуть змінювати договір купівлі-продажу № 1956/14-ТЕ-29 від 20.01.2014року.

Відповідач подав письмове заперечення проти позову № 4744 від 17.12.2015року, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі вказуючи на те, що позивач, укладаючи угоди про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, фактично погодився на зміну умов договору купівлі-продажу № 1956/14-ТЕ-29 від 20.01.2014року в частині порядку, умов та строків проведення розрахунків.

Відповідач подав письмове заперечення проти позову (вх. № 639 від 25.01.2016ркоу), в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, заслухавши повноважних представників сторін, суд встановив:

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 1956/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 20.01.2014 року, позивач зобов'язується передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а останній, в свою чергу, прийняти та оплатити природний газ на умовах передбачених договором.

Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за січень - червень 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 64 909 249 грн. 66 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору № 1956/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 20.01.2014року, несвоєчасно оплатив спожитий природний газ, у зв'язку з чим останньому нараховано пеню відповідно до п. 7.2. договору, інфляційні збитки та 3% річних.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач вказує на те, що укладаючи угоди про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, позивач фактично погодився на зміну умов договору купівлі-продажу № 1956/14-ТЕ-29 від 20.01.2014року в частині порядку, умов та строків проведення розрахунків. Крім того, 06.06.2015року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з яким статтю 18 доповнено частиною тринадцятою, якою визначено, що заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши наявні в матеріалах докази, правовідносини сторін, судом встановлено наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За умовами п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий та визначений в актах приймання-передачі газ грошовими коштами здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 цього договору, останній зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 2 946 204 грн. 20 коп., в тому числі: в сумі 135 969 грн. 55 коп. за період з 15.02.2014року по 14.04.2014року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 343 324 грн. 32 коп. за період з 15.03.2014року по 26.09.2014року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 1 380 297 грн. 04 коп. за період з 15.04.2014року по 26.09.2014року, виходячи з суми боргу за березень 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 629 332 грн. 76 коп. за період з 15.05.2014року по 26.09.2014року, виходячи з суми боргу за квітень 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 264817 грн. 10 коп. за період з 15.06.2014року по 03.10.2014року, виходячи з суми боргу за травень 2014 року з урахуванням часткових оплат, в сумі 192 463 грн. 43 коп. за період з 15.07.2014року по 20.10.2014року, виходячи з суми боргу за червень 2014 року з урахуванням часткових оплат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 430 862 грн. 88 коп. та інфляційні збитки в загальній сумі 3 982 637 грн. 44 коп., в тому числі: 3% річних в сумі 31 377 грн. 59 коп. та інфляційні збитки в сумі 323019 грн. 41 коп. за період з 15.02.2014року по 14.04.2014року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року з урахуванням часткових оплат, 3% річних в сумі 65423 грн. 87 коп. та інфляційні збитки в сумі 703 176 грн. 73 коп. за період з 15.03.2014року по 26.09.2014року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року з урахуванням часткових оплат, 3% річних в сумі 191 546 грн. 69 коп. та інфляційні збитки в сумі 1 804 940 грн. 83 коп. за період з 15.04.2014року по 26.09.2014року, виходячи з суми боргу за березень 2014 року з урахуванням часткових оплат, 3% річних в сумі 85044 грн. 97 коп. та інфляційні збитки в сумі 703 321 грн. 29 коп. за період з 15.05.2014року по 26.09.2014року, виходячи з суми боргу за квітень 2014 року з урахуванням часткових оплат, 3% річних в сумі 34 238 грн. 13 коп. та інфляційні збитки в сумі 201 857 грн. 25 коп. за період з 15.06.2014року по 03.10.2014року, виходячи з суми боргу за травень 2014 року з урахуванням часткових оплат, 3% річних в сумі 23 231 грн. 63 коп. та інфляційні збитки в сумі 246 321 грн. 93 коп. за період з 15.07.2014року по 20.10.2014року, виходячи з суми боргу за червень 2014 року з урахуванням часткових оплат.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов'язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2014 року та 03 жовтня 2014року, між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області, Департаментом фінансів Сумської облдержадміністрації, Департаментом фінансів, економіки та бюджетних відносин Сумської міської ради, Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради, було укладено договори № 435/30 та № 586/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30 (а.с. 85-90).

Відповідно до умов зазначених договорів сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ за 2014 рік за договором № 1956/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 20.01.2014року в сумі 25 471 880 грн. 00 коп. та в сумі 4 059 800 грн. 00 коп.

Згідно з платіжними дорученнями № 13 та № 14 від 15 жовтня 2014року грошові кошти на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків в сумі 25 471 880 грн. 00 коп. та в сумі 4 059 800 грн. 00 коп. сплачені відповідачем на користь позивача повністю (а.с. 87,91).

Вказана оплата згідно наданого позивачем розрахунку, врахована останнім наступним чином: погашення заборгованості за поставлений природний газ за лютий 2014року в сумі 1 392 994 грн. 63 коп.; погашення заборгованості за поставлений природний газ за березень 2014року в сумі 14 124 149 грн. 70 коп.; погашення заборгованості за поставлений природний газ за квітень 2014року в сумі 7 664 546 грн. 43 коп.; погашення заборгованості за поставлений природний газ за травень 2014року в сумі 3 897 254 грн. 06 коп.; погашення заборгованості за поставлений природний газ за червень 2014року в сумі 2 452 735 грн. 18 коп.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до п. 7 Порядку, для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб'єктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20, Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43, між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області, Департаментом фінансів Сумської облдержадміністрації, були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 349 від 18.02.2014року, № 624 від 18.03.2014року, № 903 від 16.04.2014року, № 1120 від 15.05.2014року, № 1318 від 12.06.2014року, № 1546 від 16.07.2014року.

На виконання зазначених спільних протокольних рішень було здійснено погашення заборгованості за поставлений у 2014 році природний газ наступним чином.

Згідно з протокольним рішенням № 349 сплачено 2 220 000 грн. 00 коп. 21.02.2014року (платіжне доручення № 4 від 19.02.2014року).

Згідно з протокольним рішенням № 624 сплачено 1 990 000 грн. 00 коп. 20.03.2014 року (платіжне доручення № 5 від 19.03.2014року).

Згідно з протокольним рішенням № 903 сплачено 933 000 грн. 00 коп. 24.04.2014року (платіжне доручення № 6 від 17.04.2014року).

Згідно з протокольним рішенням № 1120 сплачено 567 000 грн. 00 коп. 23.05.2014року (платіжне доручення № 7 від 19.05.2014року).

Згідно з протокольним рішенням № 1318 сплачено 160 000 грн. 00 коп. 24.06.2014року (платіжне доручення № 8 від 16.06.2014року).

Згідно з протокольним рішенням № 1546 сплачено 277 000 грн. 00 коп. 22.07.2014року (платіжне доручення № 9 від 18.07.2014року).

Загалом, згідно з зазначеними спільними протокольними рішеннями, оплачено поставлений природний газ на загальну суму 6 147 000 грн. 00 коп.

Вказані оплати, згідно з розрахунком позивача, враховані наступним чином: погашення заборгованості за поставлений природний газ за січень 2014року в сумі 2 220 000 грн. 00 коп. та в сумі 1 990 000 грн. 00 коп.; погашення заборгованості за поставлений природний газ за лютий 2014року в сумі 933 000 грн. 00 коп., в сумі 567 000 грн. 00 коп., в сумі 160 000 грн. 00 коп. та в сумі 277 000 грн. 00 коп.

З матеріалів справи, зокрема виписки позивача по операціям з ТОВ «Сумитеплоенерго» за період з 01.01.2014року по 31.07.2015року, вбачається, що частину основного боргу за договором № 1956/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 20.01.2014року відповідач сплатив самостійно за рахунок коштів товариства в загальній сумі 29 230 569 грн. 66 коп.

Станом на час звернення позивача з позовом до суду основна заборгованість за поставлений природний газ за січень-червень 2014 року за договором № 1956/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 20.01.2014року відсутня.

За змістом підпунктів 1, 2, 3 пункту 11 договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов'язалися забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Зі змісту спільних протокольних рішень вбачається, що розрахунки між сторонами, проведені на підставі спільних протокольних рішень здійснювались в межах договору № 1956/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 20.01.2014року та були одночасно процедурою погашення зобов'язань відповідача з остаточної оплати вартості поставленого природного газу у визначеному місяці в розмірі отриманих за спільним протокольним рішенням сум пільг і субсидій населенню. Тобто, підписання сторонами у 2014 році спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, Наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43, свідчить, що сторони фактично погодились, що оплати поставленого природного газу за договором № 1956/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 20.01.2014року підлягають сплаті шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Таким чином, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків та підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому для застосування санкцій у вигляді пені та наслідків порушення грошового зобов'язання необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, відповідно до п.п. 15,16 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору та поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

Вищевказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 30.09.2014року у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 16.09.2014року у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постановах від 19.01.2016року № 922/4596/15, від 15.12.2015року № 908/2215/15-г.

Судом встановлено, що прострочення оплати на умовах договорів про організацію взаєморозрахунків та на умовах спільних протокольних рішень відповідачем не допущено.

На підставі викладеного, суд вважає неправомірними та необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних збитків, 3% річних, які нараховані виходячи з суми боргу за січень 2014 року на суму 4 210 000 грн. 00 коп., за лютий 2014 року на суму 1 937 000 грн. 00 коп. та на суму 1 392 994 грн. 63 коп., за березень 2014 року на суму 14 124 149 грн. 70 коп., за квітень 2014 року на суму 7 664 546 грн. 43 коп., за травень 2014 року на суму 2 290 189 грн. 24 коп. та на суму 1 607 064 грн. 82 коп., за червень 2014 року на суму 2 452 735 грн. 18 коп., оскільки оплата вказаних сум вартості природного газу була здійснена на умовах договорів про організацію взаєморозрахунків та на умовах спільних протокольних рішень, без прострочення виконання грошового зобов'язання.

У той же час, судом встановлено, що частина вартості одержаного природного газу була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів з простроченням строків оплати, визначених договором (така заборгованість не була предметом регулювання ні за договорами про організацію взаєморозрахунків, ані за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків), зокрема відповідачем самостійно оплачено природний газ, поставлений у січні 2014 року на суму 16 585 246 грн. 39 коп., природний газ, поставлений у лютому 2014 року на суму 11 650 264 грн. 54 коп., природний газ, поставлений у червні 2014 року на суму 995058грн. 73 коп.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача в обґрунтування заперечень проти позову на п. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», оскільки заборгованість відповідача за природний газ, спожитий в період з січня 2014 року по червень 2014 року, на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", була погашена повністю, і договору про реструктуризацію вказаної заборгованості між сторонами не укладалось.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З урахуванням вказаних вище обставин, виходячи з частини вартості одержаного природного газу, яка була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів з простроченням строків оплати, визначених договором № 1956/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу від 20.01.2014року, враховуючи, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, судом здійснено перерахунок 3% річних, інфляційних збитків та пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру.

Згідно з розрахунком суду пеня становить 297 681 грн. 14 коп., в тому числі 100 445 грн. 70 коп. за період з 15.02.2014року по 13.04.2014року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року, 140 723 грн. 58 коп. за період з 15.03.2014року по 13.05.2014року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року,56511 грн. 86 коп. за період з 15.07.2014року по 19.10.2014року, виходячи з суми боргу за червень 2014 року; 3% річних - 61318 грн. 84 коп., в тому числі 23179 грн. 78 коп. за період з 15.02.2014року по 13.04.2014року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року, 31318 грн. 38 коп. за період з 15.03.2014року по 13.05.2014року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року, 6820 грн. 68 коп. за період з 15.07.2014року по 19.10.2014року, виходячи з суми боргу за червень 2014 року; інфляційні збитки - 583 408 грн. 24 коп., в тому числі 251240 грн. 41 коп. за період з 15.02.2014року по 13.04.2014року, виходячи з суми боргу за січень 2014 року, 290 991 грн. 36 коп. за період з 15.03.2014року по 13.05.2014року, виходячи з суми боргу за лютий 2014 року, 41176 грн. 47 коп. за період з 15.07.2014року по 19.10.2014року, виходячи з суми боргу за червень 2014 року.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми Ліга:Закон Еліт 9.4.1. ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга», ТОВ «Ліга Закон», 2015 та долучений до матеріалів справи.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 297 681 грн. 14 коп. пені, 61318 грн. 84 коп. 3% річних, 583 408 грн. 24 коп. інфляційних збитків.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних збитків суд відмовляє, оскільки, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків та підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, та прострочення оплати на умовах договорів про організацію взаєморозрахунків та на умовах спільних протокольних рішень відповідачем не допущено.

Виходячи з фактичних обставин даної справи відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (вул. Друга Залізнична, 10, м. Суми, 40030, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 297 681 грн. 14 коп. пені, 61318 грн. 84 коп. 3% річних, 583 408 грн. 24 коп. інфляційних збитків, 14 136 грн. 12 коп. судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.01.2016року.

Суддя Є.А. Жерьобкіна