РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа №910/30896/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 1 753,58 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: не з'явився

від відповідача: Ліповуз Д.І. за довіреністю № 01/340-49 від 04.01.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.12.2015 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (відповідач) про стягнення 1 753,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на підставі полісу № 640592327.14 страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 28.07.2014 внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля «TOYOTA Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «БОГДАН А09202», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/6863974), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на відповідача. Оскільки відповідач перерахував позивачу лише частину страхового відшкодування, виплаченого позивачем страхувальнику за полісом № 640592327.14 страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 28.07.2014, то позивач вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 1 753,58 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30896/15 та призначено розгляд справи на 25.01.2016 об 11:50 год.

21.12.2015 через відділ діловодства суду у відповідь на запит суду надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро № 7/2-28/35355 від 17.12.2015 з інформацією про страхове покриття за полісом № АС/6863974.

04.01.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду 09.12.2015, яким позивач надав письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору та оригінали доказів, копії яких були подані разом із позовною заявою б/н від 02.12.2015. Зазначеним клопотанням позивач також просив суд розглядати справу без участі представника позивача на підставі наявних документів у матеріалах справи.

В судове засідання, призначене на 25.01.2016, представник відповідача з'явився.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 25.01.2016, не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 04.01.2016 через відділ діловодства суду клопотання, яким, зокрема, просив суд розглядати справу без участі представника позивача на підставі наявних документів у матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 25.01.2016, подав відзив на позов, відповідно до якого повідомив суд про те, що відповідач належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов'язання за полісом № АС/6863974, сплативши позивачу 5 696,31 грн. страхового відшкодування. Враховуючи зазначене, відповідач вважає вимоги позивача по стягненню суми недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 1 753,58 грн. незаконними та необґрунтованими. Відзив залучений судом до матеріалів справи та переданий до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 25.01.2016, заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, поданому 25.01.2016 в судовому засіданні.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.01.2016 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.07.2014 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено поліс № 640592327.14 страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків (надалі - договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «TOYOTA Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 29.07.2014 до 24:00 год. 28.07.2015.

10.09.2014 в місті Львові на вулиці Чорновола сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «TOYOTA Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «БОГДАН А09202», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3. Наведене підтверджується довідкою № 9434846 про дорожньо-транспорту пригоду Відділу ДАІ з обслуговування міста Львова ГУ МВС України у Львівській області від 24.10.2014.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_3 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 30.09.2014 у справі № 466/6629/14-п, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля «TOYOTA Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до висновку № 62/14 експертного автотоварознавчого дослідження, що складений 07.10.2014 виконавцем судовим експертом Бурим А.О., становить 8 419,03 грн. з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля (надалі - висновок № 62/14 від 07.10.2014).

Загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - автомобіля «TOYOTA Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку-фактури Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 № ПП00003181 від 24.09.2014, становить 8 449,89 грн. (надалі - рахунок-фактура № ПП00003181 від 24.09.2014).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 120033 від 08.10.2014 по договору страхування та розпорядження на виплату по страховому випадку до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 8 449,89 грн., виплата якого підтверджується позивачем платіжним дорученням № 9495 від 14.10.2014.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 10.09.2014) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлено до стягнення з відповідача страхове відшкодування в частині суми 1 753,58 грн., яку позивач виплатив страхувальнику на умовах договору страхування, тоді як відповідач в наведеній частині страхового відшкодування не здійснив виплату позивачу.

Відповідачем на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 не представлено договору (полісу № АС/6863974) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Матеріали справи містять інформацію МТСБУ про страхове покриття за зазначеним полісом, надану на запит суду, та копію зазначеного полісу, надану позивачем разом із позовною заявою.

Відповідно до полісу № АС/6863974, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (відповідачем), страхувальником за даним полісом визначено ОСОБА_6, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 50 000,00 грн., строк дії даного полісу з 00:00 год. 27.05.2015 до 26.11.2014.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_3 керував автомобілем «БОГДАН А09202», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АС/6863974, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Матеріалами справи, зокрема, копією вимоги в порядку суброгації № 257 від 19.12.2014 підтверджено, що позивач звертався з претензією до відповідача, про що свідчать матеріали справи (копії вимоги та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення наявні в матеріалах справи).

13.03.2015 відповідач звернувся до позивача з листом щодо розгляду вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу. В листі Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» зазначає, що, дослідивши рахунок-фактуру Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 № ПП00003181 від 24.09.2014, відповідач вважає, що вартість ремонтних робіт завищена. Крім того, відповідач зазначив про те, що зазначеним рахунок не може бути доказом реальної вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, оскільки останній повинен відповідати вимогам чинного законодавства. Відповідач у своєму листі позивачу стверджує те, що, відповідно до чинного законодавства, єдиним законним доказом розміру оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, є висновок суб'єкта оціночної діяльності/звіт експерта, складений з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без врахуванням величини втрати товарної вартості, а не рахунок СТО.

Враховуючи зазначене, відповідач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертум-АВЕ» з проханням підготовки ремонтної калькуляції відновлювального ремонту. Згідно ремонтної калькуляції Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертум-АВЕ» № ЦВ/14/1173, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 6 696,31 грн. А, оскільки франшиза за полісом № АС/6863974 становить 1000,00 грн., то відповідач вважає, що до виплати позивачу належить 5 696,31 грн. страхового відшкодування (6 696,31 грн. - 1000,00 грн. = 5 696,31 грн.).

З урахуванням викладено у листі, відповідачем частково було виконане зобов'язання за полісом № АС/6863974 та здійснено страхове відшкодування у розмірі 5 696,31 грн.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача про стягнення 1 753,58 грн. складаються з різниці між фактично сплаченим позивачем страховим відшкодуванням - 8 449,89 грн., за вирахуванням часткової виплати відповідачем страхового відшкодування в розмірі 5 696,31 грн. з урахуванням франшизи за полісом № АС/6863974.

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 25.01.2016 в судовому засіданні, відповідно до якого відповідач повідомив суд про те, що страхове відшкодування позивачем сплачено на підставі рахунку -фактури Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 № ПП00003181 від 24.09.2014. Проаналізувавши зазначений рахунок-фактури, відповідач дійшов висновку, що вартість ремонтних робіт завищена, а тому відповідач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертум-АВЕ» з проханням підготовки ремонтної калькуляції відновлювального ремонту. Згідно ремонтної калькуляції Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертум-АВЕ» № ЦВ/14/1173, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA Auris», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 6 696,31 грн.

Саме з урахуванням зазначеного відповідачем прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 5 696,31 грн.

В основу заперечень відповідача, викладених у відзиві, покладено твердження про те, що, відповідно до чинного законодавства, єдиним законним доказом розміру оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, є висновок суб'єкта оціночної діяльності/звіт експерта, складений з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без врахуванням величини втрати товарної вартості, а не рахунок СТО.

Дослідивши матеріали справи, суд не приймає до уваги твердження відповідача, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст.і 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Судом враховано, що відповідно до п 10.2.3 полісу № 640592327.14 страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 28.07.2014, укладеному між позивачем та ОСОБА_2, сторони погодили, що страхове відшкодування визначається на підставі документів, що підтверджують розмір збитку (рахунки СТО, калькуляції СТО, висновок спеціаліста-автотоварознавця).

Отже, до виплати зі страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належна сума в розмірі 8 449,89 грн. (сума матеріального збитку, підтверджена висновком № 62/14 від 07.10.2014, рахунком-фактурою № ПП00003181 від 24.09.2015.2014, страховим актом № 120033 від 08.10.2014.2014 по договору страхування та розпорядженням на виплату по страховому випадку до нього, платіжним дорученням № 9495 від 14.10.2014).

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений висновком № 62/14 від 07.10.2014, рахунком-фактурою № ПП00003181 від 24.09.2015.2014, страховим актом № 120033 від 08.10.2014.2014 по договору страхування та розпорядженням на виплату по страховому випадку до нього, платіжним дорученням № 9495 від 14.10.2014, а з відповідача заявляється до стягнення сума збитку, підтверджена матеріалами справи.

Положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За встановлених обставин, до виплати зі страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належала сума в розмірі 7 449,89 грн., оскільки франшиза за полісом № АС/6863974 дорівнює 1000,00 грн.

Згідно порядку виплати страхового відшкодування відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 10.04.2014 відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У відповідності до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, підставою вважати порушеними права позивача з боку відповідача є саме неотримання коштів від відповідача протягом зазначених строків від дня отримання останнім вимоги про відшкодування, неприйняття рішення про здійснення страхового відшкодування чи про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Невиконання вказаних вимог є підставою для звернення до суду та стягнення зазначеної суми коштів згідно судового рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з вимогою в порядку суброгації № 257 від 19.12.2014 на суму 8 449,89 грн.

Як вище було встановлено, відповідач перерахував позивачу лише частину страхового відшкодування, виплаченого позивачем страхувальнику за полісом № 640592327.14 страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків від 28.07.2014 в сумі 5 696,31 грн., тоді як належало перерахувати 7 449,89 грн. Таким чином, недоплачена відповідачем сума страхового відшкодування за завдані збитки дорівнює 1 753,58 грн. (7 449,89 грн. - 5 696,31 грн. = 1 753,58 грн.).

Станом на час розгляду справи по суті докази на підтвердження здійснення відповідачем виплати недоплаченої суми страхового відшкодування в сумі 1 753,58 грн. в матеріалах справи відсутні, відповідачем до суду не подані та до матеріалів справи не залучені.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 756,70 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню повністю в сумі 1753,58 грн.

Судові витрати позивача на оплату судового збору в розмірі 1 218,00 грн. відповідно до положень ч. 1 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33; ідентифікаційний код 16285602) 1 753,58 грн. (одну тисячу сімсот п'ятдесят три гривні 58 коп.) страхового відшкодування, 1 218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) судового збору.

3. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.01.2016.

Суддя Гумега О.В.