ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 911/5155/15

За позовом Дочірнього підприємства ШРБУ №100 ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Автомагістраль

про стягнення 75 097,43грн.

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №1 від 31.12.2015);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Дочірнє підприємство ШРБУ №100 ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (далі - ДП "ШРБУ-100") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Автомагісталь (далі ПП Автомагістраль) про стягнення 75097,43грн, у т.ч.:

- 40670,60грн основна заборгованість;

- 2500,41грн проценти за період з 28.09.2013 по 15.10.2015;

- 31926,42грн інфляційні збитки за період жовтень 2013 вересень 2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань щодо оплати поставленого товару згідно видаткових накладних №РН-288 від 27.09.2013 та №РН289 від 27.09.2013.

Відповідач у справі ПП Автомагістраль документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2013 позивачем виставлено відповідачу рахунок №СФ-0000193 від 25.03.2013 на загальну суму 82307,08грн, який дійсний до сплати до 27.09.2013 (а.с.11).

27.09.2013 позивачем у справі ДП ШРБУ №100 ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України передано ПП Автомагістраль товар за видатковими накладними №РН-0000288 від 27.03.2015 на суму 58380,60грн та №РН-0000289 від 27.03.2015 на суму 23926,48грн (а.с.8-9).

Товар від імені відповідача прийнято представником на підставі довіреності (а.с.10).

На підставі угоди про залік взаємних вимог, між позивачем та відповідачем на підставі ст.. 601 ЦК України зараховано частину вимог позивача перед відповідачем (а.с.15).

Так, не зарахованою залишились вимоги в сумі 40 670,60грн.

Наявність зазначеної заборгованості підтверджується відповідачем також в листі №79 від 25.02.2014 (а.с.13) та актом звірки (а.с.14).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити товар, переданий за відповідною видатковою накладною, а також застосування до відповідача відповідальності за порушення відповідного обовязку, яка встановлена чинним законодавством України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував про виникнення між сторонами у справі договірних відносин з купівлі-продажу вказаного у відповідних накладних товару, з чим погоджується суд з наступних підстав.

В силу ч. 2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, в силу ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, згідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Факт укладення сторонами договору купівлі-продажу у усній формі підтверджується письмовим доказом відповідними накладними, у яких зазначено найменування, кількість, ціна одиниці товару.

Факт прийняття відповідного товару за накладною у відповідній кількості, за відповідною ціною підтверджується підписами на вищевказаних видаткових накладних, що свідчить про висловлення згоди відповідачем на купівлю-продаж товару на відповідних умовах, вказаних у рахунку та накладних.

Доказів у спростування відповідних фактів відповідач під час розгляду справи не надав.

Отже, зазначені накладні разом з відповідним рахунком підтверджують виникнення між сторонами господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобовязання з оплати при купівлі-продажу визначається спеціальною нормою, яка регулює відповідні відносини.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу..

Отже, чинне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого товар при купівлі-продажу оплачується після його прийняття, якщо сторонами не змінено це загальне правило шляхом визначення спеціальних умов договором.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідачем не надано доказів під час розгляду справи виконання зобовязання з оплати, вимоги в частині стягнення 40670,60грн основної заборгованості підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 28.09.2013 по 15.10.2015 в розмірі 2500,41грн та інфляційних втрат за період жовтень 2013 року вересень 2015 року в розмірі 31 926,42грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд вважає його обґрунтованим, а вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 2500,41грн такими, що підлягають задоволенню.

Наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції арифметично вірний, а вимоги в частині стягнення з відповідача 31 926,42грн інфляційних втрат такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме в розмірі 1218,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Автомагістраль на користь Дочірнього підприємства ШРБУ №100 ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 40 670,60грн основної заборгованості, 2500,41грн 3% річних, 31 926,42грн інфляційних втрат, 1218грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 02.02.2016

Суддя С.І. Чонгова