ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 922/4326/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Шутенко І.А.,

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників сторін:

від позивача старший прокурор Горгуль Н.В. посвідчення від 29.10.2015р. №016182;

від 1-го відповідача не зявився;

від 2-го відповідача ОСОБА_1 за довіреністю від 01.09.2015р.;

від 3-ї особи - не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м. Харків

на рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2015р.

у справі №922/4326/15

за позовом: Заступника прокурора Харківської області, м. Харків,

до 1-го відповідача: Харківської міської ради, м. Харків,

до 2-го відповідача: Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Віртус", м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державної інспекції сільського господарства у Харківській області, м. Харків,

про скасування рішення, визнання недійсним акту

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі № 922/4326/15 (головуючий суддя Сальнікова Г.І., суддя Лавренюк Т.А., суддя Шарко Л.В. ) в задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Харківської області до Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Віртус" відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОК «ЖБК «Віртус» створений з порушенням вимог статей 133, 137 Житлового кодексу УРСР, пунктів 5,45,74 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985р. №186, які є спеціальними нормами при створенні житлово-будівельного кооперативу. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що ОК «ЖБК «Віртус» не є житлово-будівельним кооперативом, оскільки його фактична мета створення та порядок організації та діяльності не відповідає вимогам, які встановлені щодо житлово-будівельного кооперативу. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що: по-перше, відсутні докази того, що члени кооперативу ОК «ЖБК «Віртус» на момент їх вступу в кооператив відповідали віковому цензу-30років; по-друге, в порушення приписів статті 137 ЖК УРСР та п.4 Примірного статуту рішення про створення ОК «ЖБК «Віртус» та список членів кооперативу не затверджені Виконавчим комітетом Харківської міської ради; по-третє, 2-м відповідачем не доведено, що члени кооперативу, на момент прийняття оскаржуваного рішення перебували на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов; по-четверте, у статуті 2-го відповідача не визначено кількості квартир у житловому будинку, які заплановано до будівництва кооперативом, що, відповідно, не відповідає меті кооперативу. Також, місцевий господарський суд з посиланням на статті 253,257,261,267 ЦК України зазначив про сплив позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 30.09.2009р., про застосування якої було подано клопотання ОБ «ЖБК «Віртус», та про відсутність доказів поважності його пропуску.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі № 922/4326/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що великий обсяг документів, котрі підлягають дослідженню, складнощі, повязані із створенням відповідачами штучних перешкод у проведенні відповідної перевірки, велика кількість подібних до спірного випадків із винесенням Харківською міською радою аналогічних рішень на користь інших кооперативів свідчать про наявність обєктивних перешкод, які заважали прокурору подати позов у встановлений строк. Дані, які свідчать про порушення порядку передачі земельної ділянки ОК «ЖБК «Віртус», виявлені лише у 2015році під час опрацювання відповідних документів у лютому-травні 2015року, у звязку з чим, прокурор вважає, що строк звернення до суду, визначений статтею 257 ЦК України, пропущено не було.

Відзивом від 28.01.2016р. Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Віртус" заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що згідно з вимогами статті 21 Закону України «Про інформацію» рішення Харківської міської ради та її органів розміщуються на офіційному сайті Харківської міської ради та публікуються в газеті «Харьковские известия», Бюлетенях міської ради, а отже оскаржуване рішення доведено до відома зацікавлених осіб та є загально доступним. Також зазначає, що прокурор був присутній при прийнятті рішення Харківської міської ради від 30.09.2009р. №206/09, що вбачається з протоколу від 30.09.2009р. №36 сесії Харківської міської ради 5 скликання, а отже, встановивши порушення закону при прийнятті оскаржуваного рішення, прокурор відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» зобовязаний був здійснити наглядові функції з приводу перевірки оскаржуваного рішення протягом місяця з дня його прийняття. Проте, позивачем не надано доказів внесення прокурором протесту стосовно спірного рішення Харківської міської ради, а позов про скасування спірного рішення подано, зі спливом строку позовної давності. Також звертає увагу на те, що, враховуючи вимоги чинного законодавства, Житловий кодекс УРСР та Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. №186, застосовуються в тій частині, що не суперечать Закону України «Про кооперацію». Крім того, зазначає, що нормами чинного законодавства не покладено на міську раду обовязку по перевірці мети створення кооперативу при наданні йому земельної ділянки. Також вважає помилковими доводи прокурора про те, що ОК «ЖБК «Віртус» не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим, оскільки поняття обслуговуючий кооператив та житлово-будівельний характеризують тип і напрями діяльності кооперативу та не є тотожними.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 25.12.2015р. для розгляду справи №922/4326/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Шутенко І.А. (т.1, а.с.245).

28.01.2016р. Прокуратурою Харківської області подано клопотання про відмову від апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобовязання ОК «ЖБК «Віртус» повернути земельну ділянку площею 3,1618га з кадастровим №:10:001:0097 у власність територіальної громади м. Харкова, без обґрунтування підстав цієї відмови, про що також зазначено в протоколі судового засідання.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню Харківським апеляційним господарським судом, оскільки визначені прокурором позовні вимоги без вимоги про повернення земельної ділянки з кадастровим №:10:001:0097 у власність територіальної громади м. Харкова втрачає юридичний сенс та не забезпечує реального захисту порушеного права.

Крім того, на виконання вимог ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 25.12.2015р. Прокуратурою Харківської області надано докази сплати судового збору (платіжне доручення від 27.01.2016р. №49) (т.2, а.с.31).

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги і просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі №922/4326/15 та прийняти нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати п.16 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудвання» від 30.09.2009р. №206/09; визнати недійсним державний акт від 04.11.2010р. серія ЯЛ №179850 на право власності на земельну ділянку, площею 3,1618 га, кадастровий номер :10:001:0097, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Білгородське шосе, виданий ОК «ЖБК «ВІРТУС»; визнати недійсним запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №24 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. При цьому, зазначив, що строк звернення до суду, встановлений статтею 257 ЦК України, ним не пропущений.

Представник 2-го відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу - без задоволення за безпідставністю.

1-й відповідач та третя особа належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обовязковою та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників 1-го відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника 2-го відповідача , перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Статут Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Віртус» затверджено рішенням загальних зборів засновників, оформлених протоколом від 12.02.2009р., та 16.02.2009р. державним реєстратором Харківської міської ради проведено державну реєстрацію юридичної особи, номер запису 0043437 (т.1, а.с.32-42).

Пунктами 1.1, 1.5 Статуту ОК «Житлово-будівельний кооператив «Віртус» встановлено, що ОК «ЖБК «Віртус» в організаційно-правовій формі обслуговуючого кооперативу, створений його засновниками на добровільних засадах, базуючись на нормах Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР, на підставі Закону України «Про кооперацію» та у відповідності із чинним законодавством України, на підставі рішення загальних зборів засновників. За напрямками діяльності кооператив є житлово-будівельним кооперативом. Засновниками кооперативу є громадяни України: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно із пунктом 3.1 Статуту кооператив організовується з метою задоволення житлових, побутових, соціальних, освітніх та інших потреб членів кооперативу, забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків) та нежитлових приміщень (вбудованих або прибудованих) у житловому будинку (будинках), одно- чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями (господарськими будівлями та спорудами) створення та розвиток інфраструктури, необхідної для зростання добробуту членів кооперативу та задоволення потреб у товарах і послугах за власні кошти кооперативу, або із залученням банківських кредитів, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Пунктом 5 Статуту визначений порядок набуття та припинення членства у кооперативі.

30.09.2009р. Харківською міською радою прийнято рішення №206/09 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування», яким: затверджено проект відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатках; надано юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатках, земельні ділянки та надано згоду на розроблення містобудівних обґрунтувань для розміщення обєктів (т.1, а.с.28).

Згідно з пунктом 16 додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 30.09.2009р. №206/09 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування» надано Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Віртус» у власність земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 3,1618га в межах акту встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 03.09.2009р. №688/09, із зміною функціонального призначення (для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови) по Білгородському шосе. Будівництво виконати до 31.12.2014р. (т.1, а.с.29).

На підставі вказаного рішення 36 сесії Харківської міської ради від 30.09.2009р. №206/09 ОК «Житлово-будівельний кооператив «Віртус» видано державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно з яким останній є власником земельної ділянки площею 3,1618га, яка розташована у м. Харкові, Білгородське шосе, з цільовим призначенням - для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови (т.1,а.с.48).

24.11.2015р. заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради, ОК «Житлово-будівельний кооператив «Віртус» за участю третьої особи Державної інспекції сільського господарства у Харківській області з позовом про:

- визнання незаконним та скасування п.16 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 30.09.2008р. №206/09 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування»;

- визнання недійсним державного акту від 04.11.2010р. серія ЯЛ №179850 на право власності на земельну ділянку, площею 3,1618га, кадастровий номер :10:001:0097, яка розташована за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, виданого ОК «ЖБК «Віртус»;

- визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №24 щодо державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку;

- зобовязання ОК «Житлово-будівельний кооператив «Віртус» повернути земельну ділянку площею 3,1618га з кадастровим №:10:001:0097 у власність територіальної громади м. Харкова ( т.1, а.с.5-14).

Свої вимоги заступник прокурора обґрунтовує тим, що рішення міської ради прийнято з порушенням ст.41 ЗК України, оскільки ОК «Житлово-будівельний кооператив «Віртус» створено всупереч ст.ст.133,135,137ЖК УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу. Також зазначає, що при вирішенні питання, яким нормативним актом слід керуватися при створенні ЖБК: ст.7 Закону України «Про кооперацію» чи Примірним статутом, необхідно враховувати, що зазначені нормативні акти співвідносяться, як загальний (Закон України «Про кооперацію») та спеціальний (Примірний статут), а отже підлягають застосуванню норми спеціального нормативно-правового акту. Так, всупереч ч.6 статті 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу рішення про створення ОК «ЖБК «Віртус» (протокол загальних зборів засновників від 12.02.2009р.) не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради; кооператив не створювався при виконкомі місцевої ради, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить статті 137ЖК УРСР; учасники кооперативу не потребують поліпшення житлових умов, оскільки на момент створення не перебували на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, що підтверджується Статутом; Статут не містить відомостей про те, що члени кооперативу постійно проживають у місті Харкові і потребують поліпшення житлових умов. Також зазначає, що вказаний кооператив за організаційно-правовою формою є обслуговуючим, що відображено у п.1.1. Статуту. Крім того зазначає, що у Статуті не визначено кількість квартир у житловому будинку (будинках), які заплановано до будівництва, що суперечить меті кооперативу.

21.09.2015р. Харківською міською радою подано до місцевого господарського суду відзив на позовну заяву, у якій вона просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин з підстав обізнаності прокурора, починаючи з 30.09.2009р. про наявність оскаржуваного рішення міської ради та не вчинення ним жодних заходів прокурорського нагляду, та зазначає, що у разі коли згідно з законом позивачем у справі виступає прокурор позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор (т.1, а.с.106-119).

Відзивом від 21.09.2015р. та додатковими запереченнями від 05.10.2015р. ОК «ЖБК «Віртус» також заперечив проти позова прокурора та зазначив про застосування позовної давності до спірних правовідносин (т.1, а.с.96-105,136-149).

03.12.2015р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище ( т.2, а.с.198-207).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги про визнання незаконним та скасування п.16 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 30.09.2009р. №206/09 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування»; визнання недійсним державного акту від 04.11.2010р. серія ЯЛ №179850 на право власності на земельну ділянку, площею 3,1618га, кадастровий номер :10:001:0097, яка розташована за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, виданого ОК «ЖБК «Віртус»; визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №24 щодо реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку; зобовязання ОК «Житлово-будівельний кооператив «Віртус» повернути земельну ділянку площею 3,1618га з кадастровим №:10:001:0097 у власність територіальної громади м. Харкова

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Положеннями частини 1 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 41 ЗК України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, реалізуючи надані Конституцією та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти виключно в інтересах своїх територіальних громад, не порушуючи при цьому баланс інтересів держави, територіальної громади та окремих громадян.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка до прийняття оскаржуваного рішення перебувала у власності територіальної громади міста Харкова та на підставі рішення Харківської міської ради від 30.09.2009р. №209/06 була безоплатно передана у власність ОК «ЖБК «Віртус».

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Створення та діяльність житлово-будівельних кооперативів регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України "Про кооперацію", а також чинними на даний час Житловим кодексом Української РСР та прийнятим на його основі Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, що затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 30.04.1985р. зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України.

Закон України "Про кооперацію" містить загальні вимоги до створення та діяльності різних видів та типів кооперативів. Разом з тим створення та діяльність житлово-будівельних кооперативів як одного з видів обслуговуючих кооперативів регулюється нормами глави 5 Житлового кодексу УРСР та прийнятого на виконання статті 137 цього Кодексу Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу. Згідно зі статтями 133, 137 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією з умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленого порядку. Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Пунктом 1 розділу 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. №186, визначено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками). Частиною 1 статті 134 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов. За змістом пункту 3 Примірного статуту число громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

У розумінні приписів наведених норм, при вирішенні радою питання про надання житлово-будівельним (житловим) кооперативам безоплатно земельної ділянки має враховуватися мета створення такого кооперативу, порядок його організації відповідно до Житлового кодексу Української РСР і Примірного статуту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.06.2014р. у справі №21-195а14.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що передаючи земельну ділянку у власність ОК «Житлово-будівельний кооператив «Віртус», Харківська міська рада мала врахувати мету створення такого кооперативу, порядок його організації та діяльності відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту.

З'ясування саме цих обставин при наданні земельної ділянки ОК "ЖБК «Віртус» як спеціальному суб'єкту, передбаченому ст. 41 Земельного Кодексу України, зобов'язує раду з'ясовувати правовий статус, мету та підстави його створення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Харківської області про те, що ОК "ЖБК " Віртус" створено всупереч приписам ст. 133, 135, 137 Житлового Кодексу УРСР та Примірного статуту ЖБК, які по відношенню до Законів України "Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно-правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі, оскільки: по-перше, всупереч положенням ст.134 ЖК УРСР на момент прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради засновники кооперативу не перебували та на даний час не перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, що підтверджується, зокрема листом Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства від 13.03.2015р. №413/у; по-друге, 2-м відповідачем не доведено, що вік членів кооперативу відповідає вимогам абз. 2 п.7 Примірного Статуту; по-третє, у Статуті ОК «ЖБК «Віртус» не передбачено кількості квартир у житловому будинку, що заплановано до будівництва кооперативу, що суперечить меті його створення тощо.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про недотримання Харківською міською радою при прийнятті оскаржуваного рішення вимог статті 41 ЗК України, Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту та не встановлено підстав набуття земельної ділянки 2-м відповідачем, мети та порядку створення ОК «ЖБК «Віртус».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 17.06.2014р. у справі №21-195а14.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що 21.09.2015р. Харківською міською радою у відзиві на позовну заяву та ОК "ЖБК "Віртус" в додаткових запереченнях на позовну заяву від 05.10.2015р. викладені заяви про застосування позовної давності з підстав обізнаності прокурора, починаючи з 30.09.2009р. про наявність оскаржуваного рішення міської ради та невчинення ним жодних заходів прокурорського нагляду, та зазначено, що у разі коли згідно з законом позивачем у справі виступає прокурор позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор (т.1,а.с.106-119, 136-149).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1,2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст.257ЦК України).

Відповідно до частин 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатись до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

За приписами частинами 1, 2, 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у від 27.05.2014р. у справі №3-23гс14 та від 23.12.2014р. у справі №916/2414/13, від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14 та від 01.07.2015р. у справі №6-178цс15.

Пунктом 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010р. № Згн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів" з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись ст. ст. 1, 15, 19 - 24 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, зокрема: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування; використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 6 Регламенту Харківської міської ради персональні робочі місця передбачаються також для представників прокуратури м. Харкова, правоохоронних органів м. Харкова.

З матеріалів справи вбачається, що на 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання, на якій, зокрема, прийнято оскаржуване рішення, був присутній прокурор міста Харкова, про що свідчить протокол від 30.09.2009р. (т1, а.с.120), а отже, починаючи з 30.09.2009р. органи прокуратури, як єдина централізована система, у відповідності до статті 121 Конституції України та 6 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) були обізнані про прийняття спірного рішення Харківської міської ради.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Нездатність своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, що є обовязком органів прокуратури, відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру», призводить до наслідків, визначених частиною 4 статті 264 ЦК України, оскільки держава здійснює свої права через органи державної влади.

Враховуючи вищевикладене, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 30.09.2009р. розпочався саме з цієї дати, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні.

Пунктом 4 частини 1 статті 268 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Положення цієї норми права за своєю суттю спрямовані на захист прав власників або інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п. 4 ч. 1 статті 268 ЦК України (у редакції до внесення змін Законом від 20.12.2011р.) не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і спрямовані на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності і на підставі части 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушення прав і законних інтересів.

Аналогічна правової позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015р. у справі № 910/4626/14, висновки якої у відповідності до статті 111-28 ГПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень та для всіх судів України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку вдосконалення здійснення судочинства" від 20.12.2011р. № 4176-VІ виключено пункт 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України у наведеній вище редакції.

Згідно з пунктом 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку вдосконалення здійснення судочинства" від 20.12.2011р. №4176-VІ набрав чинності 15.01.2012р. (офіційне опублікування в газеті "Голос України" від 14.01.2012р. № 6, відповідно до п. 1 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування).

З набранням чинності Закону України №4176-VІ від 15.01.2012р. право особи, наведене у п. 5 розділі ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" зазначеного Закону, мало бути реалізоване особою протягом наступних трьох років з моменту набрання чинності вказаним Законом, тобто до 16.01.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратура Харківської області звернулась до місцевого господарського суду з даним позовом 24.07.2015р., тобто за будь-яких умов з пропуском встановленого вимогами чинного законодавства строку для захисту порушеного права.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи факт обізнаності органів прокуратури про наявність оскаржуваного рішення, починаючи з 30.09.2009р., та його звернення до господарського суду Харківської області з відповідним позовом після спливу позовної давності та без наведення поважних причин пропущення позовної давності, Харківський апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотань відповідачів у справі про застосування позовної давності до спірних правовідносин, що відповідно є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи скаржника про наявність штучних перешкод, створених відповідачами у проведенні перевірки та виявлення порушення порядку передачі земельної ділянки ОК «ЖБК «Віртус», оскільки ним не надано відповідних належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 ГПК України.

За містом статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу особи.

Щодо решти позовних вимог про визнання недійсним акту від 04.11.2010р. серія ЯЛ №179850 на право власності на земельну ділянку, площею 3,1618 га, кадастровий номер :10:001:0097, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Білгородське шосе, виданого ОК "ЖБК "Віртус", визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №24 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов'язання ОК "ЖБК "Віртус" повернути земельну ділянку площею 3,1618 га з кадастровим номером :10:001:0097 у власність територіальної громади м. Харкова, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, про те, що вони є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування спірного рішення Харківської міської ради та не підлягають задоволенню, враховуючи відмову в задоволенні позову в частині вимог про скасування п.16 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 30.09.2009р. №206/09 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування» у зв'язку з застосуванням позовної давності.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, встановив наявність порушеного права та обґрунтованість клопотання відповідачів у справі про застосування позовної давності, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у звязку з чим апеляційна Заступника прокурора Харківської області не підлягає до задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі №922/4326/15 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги прокуратуру Харківської області.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, ч.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2015р. у справі №922/4326/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 01.02.2016р.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза

Суддя І.А. Шутенко