КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. справа№ 911/4358/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Шамкій В.М.

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»

на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2015 р.

у справі № 911/4358/15 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - позивач) звернулось з позовом до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії № 5/к від 28.12.2011 р.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/4358/15 від 17.11.2015 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 17.11.2015 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що у ДП «Регіональні електричні мережі» відсутні законні підстави для здійснення господарської діяльності з постачання електричної енергії ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» за укладеним договором про постачання електричної енергії № 5/к від 28.11.2011 р., оскільки закінчився строк дії ліцензії на постачання електричної енергії за регульованим тарифом, яка видана Державному підприємству «Регіональні електричні мережі».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/4358/15, а розгляд справи призначено на 21.01.2016 р.

В засідання суду, призначене на 21.01.2016 р., представники відповідача не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

28.12.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - споживач) та Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» (далі - постачальник) було укладено договір № 5/К (далі - договір).

Відповідно до п. 1 постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 217558 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про електроенергетику» діяльність з виробництва, передачі та постачання електричної енергії в Україні здійснюється за умови отримання відповідної ліцензії. При цьому, ліцензія видається окремо на кожний вид діяльності відповідно до інструкції, умов і правил здійснення окремих видів діяльності, що затверджуються Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Як передбачено ст. 24 Закону України «Про електроенергетику», енергопостачальники зобов'язані забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договорів.

Так, при укладенні договору Державному підприємству «Регіональні електричні мережі» надано ліцензію № 469966 на постачання електроенергії за регульованим тарифом зі строком дії з 08.10.2009 р. по 07.10.2014 р.

07.10.2014 року строк дії вищевказаної ліцензії на постачання електричної енергії за регульованим тарифом, яка видана Державному підприємству «Регіональні електричні мережі», закінчився.

02.10.2014 р. на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 61 «Про видачу ліцензій на розподіл електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами) та постачання електричної енергії за регульованим тарифом ДП «Регіональні електричні мережі» була видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом терміном дії з 08.10.2014 р. по 07.10.2017 р. Затверджено територію здійснення Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» ліцензованої діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» до 09.04.2015 р. зареєстровано за адресою: 94801, м. Свердловськ, вул. Енгельса, 1 і відповідно до зазначеної Постанови Національної комісії Свердловський район не входить до території здійснення ліцензованої діяльності відповідача з постачання електричної енергії.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що з 07.10.2014 р., на думку позивача, у ДП «Регіональні електричні мережі» відсутні законні підстави для здійснення господарської діяльності з постачання електричної енергії ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» за укладеним договором про постачання електричної енергії № 5/к від 28.12.2011 р.

Відповідач, у свою чергу, вважає, що на момент укладення вищевказаного договору не було порушень вимог законодавства, оскільки цей договір було укладено в період дії ліцензії № 469966 на постачання електроенергії за регульованим тарифом зі строком дії з 08.10.2009 р. по 07.10.2014 р.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 р. № 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (п. 2 ст. 203 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Встановлено, що договір № 5/К про постачання електричної енергії було укладено 28.12.2011 р., тобто під час дії наявної у відповідача ліцензії на постачання електроенергії за регульованим тарифом № 469966 зі строком дії з 08.10.2009 р. по 07.10.2014 р.

Таким чином, з огляду на наведені норми законодавства, на підставі яких подано позов, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог ст. 203 ЦК України чи ст. 227 ЦК України саме в момент вчинення правочину, що з огляду на ст. 236 ЦК України і має наслідком недійсність правочину з моменту його вчинення.

Разом з тим, на момент укладення договору № 5/К про постачання електричної енергії від 28.12.2011 р., у відповідача була наявна діюча ліцензія на постачання електроенергії за регульованим тарифом № 469966 зі строком дії з 08.10.2009 р. по 07.10.2014 р.

Також, колегією встановлено, що договір № 5/К про постачання електричної енергії від 28.12.2011 р. набрав чинності 30.12.2011 р. і укладався сторонами строком до 31.03.2012 р.

Отже час, на який було укладено договір, припадав також на період дії ліцензії № 469966., яка діяла з 08.10.2009 р. по 07.10.2014 р.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення чи перегляд умов (п. 9.4 договору).

Таким чином, вищевказаним пунктом договору сторонам надана можливість припинити дію цього договору кожного разу після закінчення терміну його продовження.

Крім того, якщо під час дії договору змінились обставини, які унеможливлюють його подальше виконання, сторони можуть ініціювати припинення такого договору шляхом його розірвання в порядку ст. 651 ЦК України за наявності достатніх підстав.

Враховуючи викладене, а також те, що станом на момент укладення оспорюваного договору сторонами не було допущено порушень ст. 203 ЦК України чи ст. 227 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для визнання договору № 5/К про постачання електричної енергії від 28.12.2011 р. недійсним.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2015 р. у справі № 911/4358/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/4358/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко