ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.16р. Справа № 904/235/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут проблем народного господарства", м. Дніпропетровськ

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Манітоба", м. Дніпропетровськ

про визнання векселю серії АА № 0103606 таким, що не підлягає виконанню в частині зобов'язань щодо сплати за векселем суми грошових коштів в розмірі 117885, 38 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 52-16/13 від 14.01.16 р., представник;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: ОСОБА_2, дов. № б/н від 19.01.15р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання векселя серії АА № 0103606 таким, що не підлягає виконанню в частині зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" щодо сплати за векселем суми грошових коштів в розмірі 117885, 38 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут проблем народного господарства" чи його наказу зі строком платежу за пред'явленням, але не раніше 01.01.2013 року.

10.03.15 р. господарським судом розглянуто зазначений вище спір, за результатами якого було прийнято рішення та позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. зазначене вище рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.15 р. скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.15р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.05.15р. у справі № 904/235/15, а вказану справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справи від 17.11.15 р., розгляд справи № 904/235/15 доручено судді Мельниченко І.Ф., у зв'язку з чим остання прийнята до провадження.

Представник позивача при новому розгляді свої вимоги підтримав, подавши письмові пояснення, відповідно до яких послався на те, що спірний вексель був підписаний представником позивача, який був не уповноважений на це юридичною особою, тобто, з перевищенням повноважень. Так, відповідно до статуту ВАТ «Південний ГЗК», в редакції від 17.03.2006 р., прийняття рішень про випуск веселів належить до компетенції Правління Товариства, яке прийнято не було, а тому спірний вексель був підписаний заступником Голови правління з фінансів та бюджету ОСОБА_3 та головним бухгалтером ОСОБА_4 без відповідних повноважень.

Перший відповідач відзив на позовну заяву не надав, його повноважний представник в судове засідання не зявився.

Останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно з Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 13.08.2008р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002р. № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, примірники повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув", „адресат відсутній", зокрема, "за зазначеною адресою не проживає" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

Крім того, особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. (див. Постанову Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, поштові відправлення, в яких містились ухвала господарського суду про призначення розгляду справи на 15.12.15 р. та ухвала господарського суду про відкладення розгляду справи до 28.01.16 р., які відправлені на адресу першого відповідача, повернуто підприємством звязку (а.с. 95-97; 115-117).

Таким чином, господарський суд вважає, що перший відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Другий відповідач заперечував проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що спірний вексель був підписаний уповноваженими особами, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

28.01.16 року в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та другого відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2007 р. Відкритим акціонерним товариством «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», (яке в подальшому було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та є позивачем у даній справі), видано простий вексель серіїї АА №0103606 зі строком платежу за предявленням, але не раніше 01.01.2013 р., згідно якого воно зобовязувалося сплатити за цим векселем Товариству з обмеженою відповідальністю «Інститут проблем народного господарства» (Перший відповідач) чи його наказу грошові кошти в сумі 117 885, 38 грн.

16.12.13 р. ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» отримало від ТОВ «Манітоба» (Другий відповідач) лист № 61 від 12.12.2013 р., яким останній повідомив про те, що він є векселедержателем зазначеного вище простого векселя та вимагав здійснити оплату по вказаному векселю.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що спірний вексель підписано його представниками з перевищенням повноважень, у звязку з чим він просить визнати простий вексель таким, що не підлягає виконанню його юридичною особою.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Зазначений перелік способів захисту цивільного права не є вичерпним, зокрема у частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, пов'язані з обігом векселів та відповідно до статті 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні" регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі за текстом Уніфікований закон), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 7 червня 1930 р.), а також Законами України від 5 квітня 2001 р. № 23 74-III "Про обіг векселів в Україні" (стаття 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23 лютого 2006 р. № 3480-IV "Про цінні папери та фондовий ринок", від 6 липня 1999 р. № 826-ХІУ "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р., якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 6 липня 1999 р. № 827-ХІУ "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р. про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 6 липня 1999 р. № 828-ХІУ "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р. про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Статтею 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" визначено, що векселі (переказні та прості) складаються у документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма і порядок виготовлення яких затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені у бездокументарну форму (знерухомлені).

Відповідно до статтей, 33, 75, 76 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі простий вексель вважається таким, що не має сили простого векселя, лише у разі відсутності у ньому будь-яких необхідних реквізитів або зазначення строку платежу іншого, ніж встановлено у статтею 33 Уніфікованого закону.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", в редакції, чинній на момент видачі спірного векселя, від імені юридичних осіб вексель підписується - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

Простий вексель повинен містити: 1) назву "простий вексель", яка включена у текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; 2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; 3) зазначення строку платежу; 4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; 5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; 6) зазначення дати і місця складання простого векселя; 7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Статтею 76 Уніфікованого закону встановлено, що документ, у якому відсутній будь-який із вказаних реквізитів, не має сили простого векселя, за винятком випадків, встановлених цією нормою.

Як вбачається із спірного векселя, останній має всі необхідні реквізити, визначені статтею 75 Уніфікованого закону.

Як вже зазначено вище, предметом позову є вимога векселедавця про визнання простого векселю таким, що не підлягає виконанню його юридичною особою, проте, Уніфікований закон не містить положення про визнання векселя таким, що не підлягає виконанню.

Уніфікований закон передбачає спосіб захисту порушеного права та інтересу шляхом визнання векселя такими, що не має вексельної сили, а підставою для задоволення такого позову є відсутність у спірному векселі будь-яких реквізитів, вказаних у статті 75 Уніфікованого закону.

Проте, як встановлено, при розгляді даного спору, та зазначено вище, спірний вексель має всі необхідні реквізити, встановлені наведеними нормами вексельного законодавства.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", вексель цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобовязання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя ( векселедержателю).

Вказана норма кореспондується з приписами Закону України "Про обіг векселів в Україні", який визначає вексель як засіб розрахунків. Частиною 1 статті 4 даного Закону ( в редакції чинній на момент видачі спірного векселю) встановлено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари виконані роботи, надані послуги.

Відповідно до частини 3, зазначеної вище норми, умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обовязково відображається у відповідному договорі, який укладається у письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобовязання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобовязання щодо платежу за векселем.

Наведена норма передбачає, що умова здійснення розрахунків векселями повинна обовязково знайти відображення в договорі.

Так, матеріали справи містять ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2007 р. у справі № 14-258 про затвердження мирової угоди від 27.07.2007 р., укладеної між ВАТ «Південний ГЗК» та ТОВ «Інститут проблем народного господарства».

Пунктом 1.2. мирової угоди від 27.07.2007 р., затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2007 р. у справі № 14-258, було передбачено, що після підписання цієї угоди, відповідач протягом десяти банківських днів видає та відповідно до актів прийому-передачі передає позивачу емітований відповідачем простий вексель на суму отриманої продукції за договором № 696д від 22.11.1999 р., накладними до нього, яка є сумою основного боргу за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2003 по справі № 14/258 в розмірі 117885,38 грн., зі строком платежу за предявленням, але не раніше 01.01.2013, без застережень та відсотків за векселем.

Мирові угоди з боку ВАТ "Південний ГЗК" підписані Головою правління та скріплені печаткою товариства.

Відповідно до п. 9.3.5. Статуту ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" в редакції, чинній на дату укладення та затвердження вказаних мирових угод, Голова правління у процесі своїх функцій має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, у тому числі: представляти товариство у взаємовідносинах з юридичними і фізичними особами, державними та іншими органами і організаціями, у суді, господарському і третейському суді, в інших судових установах, укладати цивільно-правові угоди з правом одноособового їх підпису, розпоряджатися майном і грошовими коштами товариства у межах, встановлених законодавством України, цим Статутом та внутрішніми нормативними актами товариства тощо.

Підписавши вказану мирову угоду, Голова правління ВАТ "Південний ГЗК" тим самим підтвердив наявність у останнього перед ТОВ " Інститут проблем народного господарства» заборгованості, яка була стягнута за судовими рішеннями, а також підтвердив видачу векселя, що підтверджується як самим векселем, так і реєстром виданих векселів, копії яких залучено до матеріалів справи ( а. с. 52,53,56).

Таким чином, вказаною мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2007 р. у справі № 14-258, було передбачено умову щодо проведення розрахунків із застосуванням спірного векселя, який і був виданий на її виконання; сума, визначена у спірному векселі була погоджена сторонами та підтверджена судом.

Беручи до уваги те, що укладена сторонами мирова угода затверджена у судовому порядку, то встановлені в ній обставини не потребують додаткового доказування.

До того ж, слід зазначити про те, що із наданої позивачем довідки № 52-70/810 від 28.01.2006 р., підписаної головним бухгалтером, станом на 01.01.2016 р. вбачається, що на бухгалтерському обліку підприємства позивача «рахується поточна заборгованість за довгостроковими зобовязаннями в національній валюті (векселя)» у розмірі 15 906 466, 61 грн., в тому числі за векселем № АА 0103606 від 03.09.2007 р. в сумі 117 885, 38 грн.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Керуючись статтями 33,75-77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, ст. 1, 3, 21 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 03.02.16 р.

Суддя ОСОБА_5