ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.01.2016р. Справа №905/3044/15

за позовом: Державного підприємства «Одеська залізниця», м.Одеса,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля,

про стягнення 34725 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 юрисконс.

від відповідача: не зявився

Згідно з ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 01.12.2015р. до 22.12.2015р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство «Одеська залізниця», м.Одеса звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля про стягнення штрафу у розмірі 34725 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що інформація про масу вантажу у вагоні №55161855, визначена Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» у накладній №53111803 від 25.07.2015р., не відповідала масі, встановленій внаслідок проведення контрольної перевірки станцією Знамянка Одеської залізниці, з огляду на що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 34725 грн.

Відповідач у відзиві б/н від 23.11.2015р., доповненнях до відзиву б/н від 01.12.2015р., а також у судових засіданнях 01.12.2015р., 22.12.2015р. проти задоволення позову заперечив та зазначив, що акт загальної форми №82475 від 28.07.2015р. та комерційний акт АА №032321/217/16 від 29.07.2015р. містять різні за змістом відомості, а в накладній №53111803 від 25.07.2015р. не зазначено про складання акту загальної форми №82475 від 28.07.2015р. та досильного перевізного документу. Крім того, за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», у накладній №53111803 від 25.07.2015р. відсутня відмітка про видачу вантажу за досильною накладною.

Одночасно, в обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначав про те, що згідно із витягом з архіву зважувань, вагон №55161855, був зважений 25.07.2015р. з наступними показниками: брутто 89050 кг, нетто 65950 кг, тара 23100 кг.

Відповідач у судове засідання 21.01.2016р. не з?явився, про дату та час розгляду справи був обізнаний, про що свідчить зміст протоколу вуд 22.12.2015р.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач у судове засідання 21.01.2016р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Одночасно, судом прийнято до уваги, що строк розгляду справи №905/3044/15 мав закінчитись 26.01.2016р. (з урахуванням продовження строку вирішення спору на 15 днів ухвалою суду від 22.12.2015р.), внаслідок чого відкладення судового засідання на іншу дату за умови недостатності часу, який є необхідним для повідомлення, зокрема, відповідача про наступне судове засідання, було неможливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

За приписами ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

За приписами ст.6 глави 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статтею 37 вказаного Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно із п.1.1 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, а також ст.23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до п.п.2.1, 2.2 цих Правил графи «Маса вантажу, визначена відправником, кг», «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно із ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом №644 від 21.11.2011р. Міністерства транспорту України, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Як свідчать матеріали справи, 25.07.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» зі станції Легендарна Донецької залізниці на станцію Ладижин Одеської залізниці було направлено за залізничною накладною №53111803, зокрема, у вагоні №55161855 вантаж концентрат вугільний (вантажоодержувач Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго»).

Крім того, вказана накладна містила наступні відомості:

- маса вантажу 66000 кг (п.24, відомість вагонів);

- спосіб визначення маси на вагонних вагах (150 т) (п.26);

- ким завантажено вантаж у вагон (контейнер) вантажовідправником (п.28).

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень та заперечень.

За таких обставин, з оформленням накладної №53111803 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» засвідчило, зокрема, що маса вантажу (нетто) у вагоні №55161855 становила 66000 кг.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено, що визначена відповідачем у накладній №53111803 маса вантажу у вагоні №55161855 не відповідала дійсній масі вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення. Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно із ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. При цьому, за приписами пункту «а)» цієї статті саме комерційним актом засвідчується невідповідність найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Частиною 2 ст.129 Статуту визначено, що залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відтак, в контексті приписів ст.34 Господарського процесуального кодексу України виключно комерційний акт є відповідним допустимим доказом, що підтверджує неправильне зазначення відомостей про масу вантажу у залізничній накладній.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, які затверджені наказом №334 від 28.05.2002р. Міністерства транспорту України.

Комерційні акти складаються, зокрема, на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом (ст.4 Правил складання актів).

Виходячи зі змісту акту загальної форми №82475 від 28.07.2015р. станції Знамянка Одеської залізниці, при проходженні вагону через вказану станцію залізницею було проведено контрольне переваження вагону №55161855, за результатами якого виявлено невідповідність фактичної маси вантажу тій масі вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній №53111803. У тому числі виявлено, що маса брутто вагону №55161855 дорівнює 84000 кг, а не 89100, як про це зазначено відправником у накладній №53111803 від 25.07.2015р. (з урахуванням відомості вагонів).

Одночасно, згідно із комерційним актом АА №032321/267/16 від 29.07.2015р. станції Знамянка Одеської залізниці при прибутті поїзда та зважуванні вагона №55161855 на тензовагах виявлена різниця у вазі: брутто 87050 кг, тара 23100 кг, нетто 63950 кг. На поверхні вантажу слідів розкрадання та втрати вантажу немає. Маркування вантажу опилками. Просипання вантажу немає. У вагоні глухі торцеві стінки, люка щільно закриті. Обєм кузова не вказаний. Зважування вагона здійснене 29.07.2015р. на тензометричних статичних вагонних вагах СВ-150000В2 станції Знамянка Одеської залізниці (держповірка ваг 30.04.2015р.). При зважуванні виявилось, брутто 87050 кг, тара з документа 23100 кг, нетто 63950 кг, що складає різницю ваги проти документа в сторону зменшення 2050 кг.

Наразі, відповідно до технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки станції Знамянка Одеської залізниці, державна повірка вказаних ваг здійснювалась 30.04.2015р., ваги були визнані придатними для застосування.

У поясненнях №ДНЮ-3/366 від 22.12.2015р. позивач зазначив, що зважування всього поїзда, у складі якого був спірний вагон відбулось 28.07.2015р. на тензометричних динамічних вагах, результат якого було зафіксовано у акті загальної форми №82475 від 28.07.2015р. Зазначені ваги застосовуються для зважування в рухомому стані вагонів. В звязку з виявленням за показниками цих ваг різниці у спірному вагоні, він був відчеплений від складу поїзда для контрольного зважування в нерухомому (статичному) стані.

За таких обставин, саме вказаний комерційний акт, який за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, приймається судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Крім того, судом враховано, що спірний вантаж прибув у завантаженому засобами відправника вагоні, в комерційному відношенні без порушень. Викладені обставини підтверджують факт неправильного зазначення маси вантажу в накладній саме відправником. При цьому, відповідачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено, а судом не встановлено наявності обставин оскарження відправником відомостей, які відображені у комерційному акті.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами у розумінні норм ст.34 Господарського процесуального кодексу України невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №55161855 тій масі вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній №53111803 від 25.07.2015р.

Відповідно до п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. Штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

За поясненнями позивача, які відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, провізна плата за перевезення вантажу у вагоні №55161855 складала 6945 грн, внаслідок чого з урахуванням приписів ст.118 Статуту залізниць України розмір штрафу становить 34725 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Наразі, твердження відповідача про те, що в накладній №53111803 від 25.07.2015р. не зазначено про складання акту загальної форми №82475 від 28.07.2015р., відсутня відмітка про видачу вантажу за досильною накладною, судом до уваги не приймаються як безпідставні та такі, що спростовані матеріалами справи, зокрема, поясненнями №ДНЮ-3/366 від 22.12.2015р. Державного підприємства «Одеська залізниця».

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, позов Державного підприємства «Одеська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 34725 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1218 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Одеська залізниця», м.Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля про стягнення штрафу у розмірі 34725 грн, задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, м.Добропілля, м.Білицьке, вул.Красноармійська, 1А, ) на користь Державного підприємства «Одеська залізниця» (65023, м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19, ) штраф у розмірі 34725 грн, а також судовий збір в сумі 1218 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 21.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 26.01.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця