ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.16р. Справа № 915/538/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Південний Едельвейс", м. Миколаїв

до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Дніпропетровськ в особі філії "Миколаївське регіональне управління" публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Миколаїв

про визнання договору банківського обслуговування у вигляді заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 29.03.2013 року недійсним з моменту його укладення

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 2309-К-Н-О від 04.06.2015 року, юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Південний Едельвейс" звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" в особі філії "Миколаївське регіональне управління" публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання договору банківського обслуговування у вигляді заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 29.03.2013 року недійсним з моменту його укладення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний договір у вигляді заяви про відкриття рахунку від 29.03.2013 року не відповідає положенням чинного законодавства України, оскільки він повинен бути складений у формі єдиного документа і перед його підписанням позивача повинен був повідомити про ряд умов, які є суттєвими та обов'язковими для договору кредиту, передбачених статтею 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Крім того, позивач зазначає, що він ніколи не підписував договір кредиту № б/н від 29.03.2013 року, чий підпис містить договір позивачу не відомо. Таким чином, договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203, ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України і підлягає визнанню недійсним.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що викладені у позовні заяві доводи є необґрунтованими та безпідставними, договір банківського обслуговування у вигляді заяви про відкриття поточного рахунку від 29.03.2013 року було укладено згідно з нормами діючого законодавства та є чинним. 29.03.2013 року в письмовій формі був укладений кредитний договір між банком та позивачем. Кредитний договір складається із заяви про відкриття поточного рахунку та "Умов та правил надання банківських послуг". Відповідач висловив згоду про укладення кредитного договору саме в такій формі, про що свідчить його особистий підпис у Заяві про відкриття поточного рахунку наступного змісту: "Підписавши цю заяву, погоджуюсь із Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за Розрахунковими картками, що розміщенні на сайті банку ..., Тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою із зразками підписів і відбитками печатки складають договір банківського обслуговування". На думку відповідача, приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є не допустимими доказами.

Позивач свого повноважного представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позові.

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області (суддя Коваль Ю.М.) від 01.04.2015 року порушено провадження у справі № 915/538/15 та призначено її розгляд в засіданні на 15.04.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.04.2015 року, яка постановами Одеського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 року та Вищого господарського суду України від 12.10.2015 року залишена без змін, у зв'язку з тим, що філії "Миколаївське регіональне управління" ПАТ "Приватбанк" не надано повноважень представляти банк як відповідача у справі та у зв'язку з місцезнаходженням відповідача у м. Дніпропетровськ, згідно приписам статті 15 Господарського процесуального кодексу України справу № 915/538/15 направлено за територіальною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл між суддями господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2015 року справу № 915/538/15 призначено судді Бондарєву Едуарду Миколайовичу.

Ухвалою суду від 18.11.2015 року справа № 915/538/15 прийнята до провадження та призначено розгляд справи до розгляду в засіданні на 08.12.2015 року, після чого розгляд справи відкладався до 05.01.2016 року, до 12.01.2016 року та до 18.01.2016 року.

Ухвалою суду від 18.01.2016 року за заявою відповідача продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи до 26.01.2016 року.

У судовому засіданні 26.01.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.03.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю "Південний Едельвейс" (далі - клієнт, позивач) в особі керівника ОСОБА_2, який діє на підставі статуту, підписав заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, картку із зразками підписів та відбитка печатки та заяву на відкриття йому поточного рахунку, за умовами якого публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - банк, відповідач) відкрив позивачу поточний рахунок № 5492.

Згідно з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", що діє на підставі ліцензії Національного банку України № 22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Документи, розміщені на сайті банку - це публічна оферта, що містить умови та правила надання послуг банком, до якої приєднується клієнт.

Згідно заяви від 29.03.2013 року позивач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", ОСОБА_3, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 29.03.2013 (далі - договір), та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору (а.с. 8 том 1).

Пунктом 3.2.1.1.16 Умов передбачено, що під час укладання договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта (відповідача у справі) до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод, таким чином, прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Стаття 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначає, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Пунктом 3.2.1.1.1. Умов передбачено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, у межах, кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди (п. 3.2.1.1.3 Умов).

Проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) (п. 3.2.1.1.8 Умов).

Відповідно до п.3.2.1.1.6 Умов ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами ОСОБА_3. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться ОСОБА_3 в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку ОСОБА_3 і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших).

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.02.2015 року у справі № 915/2027/14 встановлено, що на свої зобов'язання за договором банк виконав в повному обсязі, надавши клієнту кредитний ліміт в розмірі 1 000,00 грн., що підтверджено витягом з рахунку клієнта. В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, та з 11.03.2014 року був встановлений у розмірі 239 000,00 грн., що підтверджується наданою банком довідкою №08.7.0.0.0/16 від 19.11.2014 року та випискою з особового рахунку клієнта. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку станом на 07.11.2014 року клієнт має заборгованість 232 429,89 грн. з яких: 189 290,32 грн. - основний борг, 27 728,35 грн. - проценти за користування кредитом, 10 300,39 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 5 110,83 грн. - комісія за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.02.2015 року у справі № 915/2027/14 стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Південний Едельвейс" на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" грошові кошти у сумі: 189 290, 32 грн. - основний борг; 27 728,35 грн. - проценти за користування кредитом; 10 300, 39 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 5 110,83 грн. - комісія за користування кредитом; 4 648, 60 грн. - судовий збір.

Позивач заперечує обставини укладання договору банківського обслуговування б/н від 29.03.2013 року, вважає договір недійсним, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

За своєю правовою природою укладений між публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Південний Едельвейс" договір є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору (аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 05.02.2014 року у справі №922/2798/13).

Спірні правовідносини регулюються загальними положеннями про зобов'язання, визначеними Цивільним та Господарським кодексами України (главою 71 та 72 Цивільного кодексу України, главою 35 Господарського кодексу України), Законом України "Про банки та банківську діяльність", іншими нормативними актами України.

Відповідно до приписів ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.1055 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.345 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В силу ст.1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Статтею 633 Цивільного кодексу України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору. Як встановлено її положеннями, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Факт укладення договору було підтверджено сторонами шляхом прийняття до виконання його Умов (розташованих на сайті банку www.privatbank.ua та http://client-bank.privatbank.ua): відповідач приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, проводив інші операції за рахунком, надавав грошові кошти (кредит) позивачу в межах встановлених лімітів та на умовах, розташованих на сайті банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України та згідно з п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Пунктом 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що у силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ст.ст.33,34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, те, що Умови і Правила надання банківських послуг містять всі істотні умови кредитного договору, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договору від 29.03.2013 року.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 1, 32-34, 41, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.02.2016 року.

Суддя ОСОБА_4