КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа№ 910/27931/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

cекретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги №3175/04/07 від 14.12.15 року Комунального підприємства «Фармація» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року

у справі № 910/27931/15 (суддя - Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

до Комунального підприємства «Фармація»

про стягнення 31 337,67 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Перелигіна О.А., довіреність №35 від 12.05.2015 року,

від відповідача: Сопрунець О.М., довіреність №533 від 25.12.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Фармація» про стягнення 36 821, 94 грн, з яких 20 635, 72 грн. - основний борг, 10 268, 17 грн - пеня, 425,85 грн - 3% річних та 5 492, 20 грн - інфляційних втрат (а.с. 6-8).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач, як особа, за якою на праві господарського відання закріплене нежитлове приміщення площею 272,8 кв.м., за адресою м. Київ, вул. Возз'єднання, буд. 6, А, і як споживач згідно договору №420009/1юр про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, зобов'язаний сплатити вартість спожитих у період з вересня 2014 року по жовтень 2015 року послуг, та сплатити відповідно пеню, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані у зв'язку з порушенням взятого на себе грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Фармація» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» 15 185 грн. 37 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, 391 грн. 93 коп. 3% річних, 5492 грн. 20 коп. інфляційних втрат та 818 грн. 91 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено (а.с. 114-120).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідно до приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умов укладеного сторонами договору, відповідач зобов'язаний сплатити вартість фактично наданих (спожитих) послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому враховуючи відсутність доказів проведення повної оплати за надані послуги, місцевий господарський суд визнав правомірними позовні вимоги позивача щодо стягнення боргу, 3% річних та інфляційних втрат. Також при прийнятті рішення суд першої інстанції зробив висновок, що договором сторонами не було передбачено відповідальності відповідача у зв'язку з порушенням строків оплати вартості спожитих послуг у вигляді пені та не було визначено її розміру пені, а тому суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 10 268,17 грн пені.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Комунальне підприємство «Фармація», подав апеляційну скаргу №3175/04/07 від 14.12.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року у справі №910/27931/15 в частині стягнення з Комунального підприємства «Фармація» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» 15 185 грн. 37 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, 391 грн. 93 коп. 3% річних, 5 492 грн. 20 коп. інфляційних втрат та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» в задоволенні позову повністю.

У поданій апеляційній скарзі відповідач стверджує, що місцевим господарським судом не було досліджено підстав нарахування позивачем вартості наданих послуг, та відповідно не перевірено правомірності заявленої до стягнення суми заборгованості, тому відповідач вважає, що місцевим господарським судом прийнято рішення при неповному з'ясуванні дійсних обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 року у справі №910/27931/15 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Фармація» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 25.01.2016 року.

25.01.2016 року від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу КП «Фармація», в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» зазначає про вірність нарахування ним вартості наданих послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, відсутності будь-яких заперечень відповідача щодо таких нарахувань протягом періоду їх споживання, а тому вважає рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу відповідача такою, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 25.01.2016 року представник відповідача у справі, підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року у справі № 910/27931/15 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» в задоволенні позову повністю.

Представник позивача у судовому засіданні 25.01.2016 року заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року у справі №910/27931/15 залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

12.03.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (виконавець за договором, позивач у справі) та Комунальним підприємством «Фармація» (споживач за договором, відповідач у справі) було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420009/1юр (а.с. 13-15), відповідно до п.1 якого виконавець зобов'язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

За умовами п.п. 2, 3 договору суб'єктом користування послугами є орендар нежитлового приміщення по вул. Возз'єднання, 6; опалювальна площа (об'єм) нежитлового приміщення - 272,80 кв.м.

Відповідно до п. 5 договору тарифи на послуги (з врахуванням ПДВ) на дату укладання договору становлять: з централізованого опалення - 808,66 грн. за гігакалорію; з централізованого постачання гарячої води - 44,15 грн. за куб.м.

Плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України №630 від 21.07.2005 (п. 7 договору).

Пунктом 9 договору сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з п. 23 договору у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в цьому договорі. У повідомленні зазначається прізвище, ім'я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми обов'язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів.

Цей договір укладається на строк до 12 березня 2016 року і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які виникли між сторонами до моменту його укладення відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, а саме з 01 липня 2014 року (п.п 31, 32 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», в період з вересня 2014 року по серпень 2015 року включно, поставило відповідачу, а останній отримав теплову енергію у гарячій воді на загальну суму 20 635,72 грн, для оплати яких позивачем були виставлені відповідні рахунки-фактури (а.с.17-28).

Доказів звернення КП «Фармація» із заявами чи претензіями до позивача в порядку п. 23 договору щодо якості (якості і тиску води, температури гарячої води, температури повітря в приміщенні тощо), кількості та вартості наданих послуг сторонами суду не надано, що свідчить про відсутність будь-яких претензій до виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» своїх договірних зобов'язань з надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води у спірний період.

Натомість, відповідач за спожиту у період з вересня 2014 року по серпень 2015 року теплову енергію у гарячій воді сплатив лише 5450,35 грн, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 15185,37 грн.

Згідно зі ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживачем теплової енергії згідно Закону України «Про теплопостачання» є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною третьої статті 631 Цивільного кодексу України визначено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» та Комунальне підприємство «Фармація», користуючись правом, наданим їм ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України погодили, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які виникли між сторонами до моменту його укладення, то відповідно договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420009/1юр від 12.03.2015 поширює свою дію на правовідносини, що виникли раніше, а саме з 01.07.2014 року.

Звертаючись з апеляційної скаргою, відповідач не заперечує про споживання у період з вересня 2014 року по серпень 2015 року послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не оспорює кількість спожитих послуг, однак стверджує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» не обґрунтовано порядок визначення вартості таких спожитих послуг. Щодо наведеного колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду. Правила користування енергією, якщо інше не передбачено законом, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, взаємовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем (власником/балансоутримувачем будинку, групи будинків, житлового комплексу) регулюються, зокрема, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі ПКТЕ), що також передбачено сторонами у п.4 договору.

Згідно з пунктом 17 ПКТЕ для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію.

Як передбачено абз. 2 п.20 ПКТЕ у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Аналогічні положення закріплено у частині 2 п. 4 договору, яка містить посилання саме на вищевказаний пункт Правил.

Відповідно до п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем надано детальний розрахунок спожитих Комунальним підприємством «Фармація» послуг (а.с. 94-111), з відповідним документальним підтвердженням, з врахуванням середньої температури повітря, внутрішньої розрахункової температури повітря (оскільки температурного графіка сторонами у договорі не встановлено), визначеного п. 4 договору навантаження для потреб централізованого опалення, для потреб гарячого водопостачання, з урахуванням періоду відключення централізованого опалення та періоду перерв в постачання гарячої води на профілактичні роботи, що свідчить про обґрунтованість визначення позивачем вартості наданих ним та спожитих відповідачем послуг.

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно підпункту 2 п. 36 Правил теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві інформацію про обсяги та якість постачання теплової енергії, тарифи (ціни), порядок оплати, методики і нормативи розрахунку, режими споживання на умовах, визначених договором. Даному обов'язку кореспондується право споживача згідно п. 39 Правил вимагати від теплопостачальної організації надання достовірної інформації про тарифи на теплову енергію та відшкодування, умови оплати, методики і нормативи розрахунку та нарахування, режими теплоспоживання тощо; перевіряти достовірність розрахунку та нарахування плати за теплову енергію, згідно з умовами договору. Однак умовами договору сторонами не визначено порядок надання позивачем інформації стосовно обсягів наданих послуг, методики і нормативів розрахунків, а тому ненадання ТОВ «Євро-Реконструкція» такої інформації у спірний період не вважається порушенням позивачем своїх зобов'язань, а враховуючи також відсутність доказів звернення споживача з проханням щодо надання такої інформації, дане не може вважатись підставою для несплати спожитих відповідачем послуг.

Враховуючи що факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобов'язань з поставки теплової енергії у гарячій воді та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань по оплаті спожитої теплової енергії підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 15 185,37 грн основного боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Оскільки відповідач допустив прострочення грошового зобов'язання, то позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 391,93 грн. за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року включно, а також інфляційні втрати у розмірі 5492,20 грн. за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року включно.

Разом з цим, позивачем заявлено до стягнення з Комунального підприємства «Фармація» 10 268,17 грн. пені, нарахованої за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року включно, у стягненні якої Господарським судом міста Києва було відмовлено, оскільки укладеним сторонами договором не визначено міру відповідальності сторони за порушення грошового зобов'язання у вигляді пені та її розмір. З такими висновками місцевого господарського суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 547 та п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 20 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420009/1юр від 12.03.2015 визначено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені.

Оскільки сторонами передбачено у підписаному договорі така міра відповідальності як стягнення пені за несвоєчасну сплату вартості послуг, то апеляційний господарський суд вважає, що правочин вчинено сторонами у письмовій формі згідно вимог чинного законодавства, що виключає його нікчемність.

Як роз'яснено в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Враховуючи, що правовідносини сторін регулюються спеціальними нормативними актами, серед яких Закон України «Про житлово-комунальні послуги» і Закон України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», то колегія суддів вважає, що позивачем правомірно нараховано пеню у розмірі, який визначений Законом України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій».

Так, відповідно до ст.1 наведеного вище Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території; за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу. .

Оскільки згідно п. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг віднесено і комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), то у випадку несплати їх вартості до особи підлягає застосуванню визначена Законом пеня у розмірі 1% від суми простроченого платежу.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що з Комунального підприємства «Фармація» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» підлягає стягненню пеня у розмірі 10 268,17 грн за несвоєчасну сплату вартості спожитих за договором №420009/1юр від 12.03.2015 року послуг, що є підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року в частині відмови у стягненні пені.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, однак, враховуючи необґрунтовану відмову у стягненні пені, рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання позову та перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на відповідача, Комунальне підприємство «Фармація».

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п.3 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Фармація» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року у справі №910/27931/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського міста Києва від 30.11.2015 року у справі №910/27931/15 скасувати частково.

3. Резолютивну часину рішення викласти в наступній редакції.

«1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Фармація» (01030, м. Київ, вул. Івана Франка, будинок 38-Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (01011, м. Київ, вулиця Панаса Мирного, будинок 28, офіс 20; ) 15185 (п'ятнадцять тисяч сто вісімдесят п'ять) грн. 37 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, 10 268 (десять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 17 коп пені, 391 (триста дев'яносто одна) грн. 93 коп. 3% річних, 5492 (п'ять тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 20 коп. інфляційних втрат та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.»

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

5. Справу № 910/27931/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко