номер провадження справи 25/71/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 Справа № 908/5578/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк, с. Мордвинівка Мелітопольського району Запорізької області, 72362, вул. Гаглазіна, 1

до відповідача Таврійського державного агротехнологічного університету, м. Мелітополь Запорізької області, 72312, пр. Б.Хмельницького, 18

про визнання договору недійсним

Суддя Дьоміна А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача не зявився

Від відповідача ОСОБА_1 дов.№03-977 від 16.06.2015.

ОСОБА_2 дов.№48-2013 від 21.10.2015.

03.11.2015. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк про визнання недійсним договору на створення науково-технічної продукції №2 від 01.06.2013. укладеного між позивачем та Таврійським державним агротехнологічним університетом.

Ухвалою господарського суду від 06.11.2015. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі №908/5578/15, судове засідання призначено на 30.11.2015.

Ухвалою суду від 30.11.2015. у звязку з незявленням в засідання представника позивача, розгляд справи №908/5578/15 відкладено на 10.12.2015.

10.12.2015. представником позивача заявлене клопотання про призначення судово-технічної експертизи договору №2 від 01.06.2013. укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Маяк та Таврійським державним агротехнологічним університетом, проведення якої доручити експертам Дніпропетровської науково-дослідної установи судових експертиз Міністерства юстиції України 49000, м. Дніпропетровськ, Набережна Леніна, 17, офіс 361.; витребування у відповідача оригіналу договору №2 від 01.06.2013. та акту приймання-передачі до цього договору до суду для проведення експертизи.

У судовому засіданні 10.12.2015. оголошувалась перерва до 21.12.2015.

Ухвалою суду від 21.12.2015. на підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду справи продовжено до 18.01.2016., судове засідання відкладено на 14.01.2016.

Позивач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, у судове засідання 14.01.2016. не зявився.

Розглянувши клопотання позивача про призначення судово-технічної експертизи договору №2 від 01.06.2013., суд не вбачає підстав для його задоволення з огладу на наступне:

Статтею 41 Господарського процесуального кодексу (надалі ГПК) України встановлено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому, в силу ст. 41 ГПК України господарський суд сам визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає, і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

Судом обставин щодо доцільності проведення судової експертизи не встановлено та вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 85 ГПК України за згодою представників відповідача у судовому засіданні 14.01.2016. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує вимоги, викладені у позовній заяві та на підставі ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України просить позов задовольнити, визнати недійсним договір на створення науково-технічної продукції №2 від 01.06.2013.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнає та просить суд Товариству з обмеженою відповідальністю Маяк в задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2013. між Таврійським державним Агротехнологічним університетом (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Маяк (замовник) укладений договір на створення науково-технічної продукції №2, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе проведення, згідно календарного плану, науково-методичних робіт по темі: Науково-методичне консультування питань формування стратегічних напрямків розвитку ТОВ Маяк Мелітопольського району.

Розділом 2 договору встановлений порядок здавання і приймання робіт.

Так, зокрема п. 2.1 договору встановлено, що після завершення кожного етапу згідно календарного плану виконавець подає замовнику акт здавання-приймання НТП. За згодою замовник акт здавання-приймання НТП може бути поданий виконавцем достроково, при цьому замовник зобовязаний достроково прийняти та оплатити роботу згідно акту здавання-приймання НТП по договірній ціні.

Згідно п. 2.2 замовник протягом 10 дня з дня одержання акту здавання-приймання НТП, виконаної за договором, зобовязується надіслати виконавцю підписаний акт або мотивовану відмову. Порядок розгляду звітних матеріалів визначається замовником протягом 5 днів з дня одержання відповідних документів.

Відповідно п. 3.1 договору на створення науково-технічної продукції №2 за виконану роботу замовник сплачує виконавцю на підставі актів здавання-приймання НТП згідно з протоколом згоди на виконання роботи: 60 000,00 грн.

п. 3.2 договору встановлено, що оплата роботи проводиться за рахунок замовника згідно календарного плану з авансовим платежем в розмірі 50 відсотків кошторисної вартості, що складає 30 000 грн.

Згідно п. 3.5 підставою для початку виконання робіт та кожного наступного етапу робіт є надходження на р/рахунок виконавця авансового платежу від замовника.

30.09.2013. відповідач надав позивачу акт здачі-приймання НТП, який був підписаний сторонами і скріплений печатками, після чого Товариством з обмеженою відповідальністю Маяк перераховано на рахунок виконавця платіж у сумі 15 000, 00 грн., що підтверджується казначейською випискою від 26.06.2013. №94.

Товариство з обмеженою відповідальністю Маяк у позові зазначає, що при підписанні спірного договору, відповідачем вчинено підтасування та роздруковано текст договору вже пізніше, ніж виконано підпис на аркуші паперу. Позивач не має уявлення, якими шахрайськими діями Таврійського державного агротехнологічного університету було підроблено спірний договір, але не може допустити, щоб таким чином порушувались його законі права у звязку з чим просить суд визнати недійсним договір на створення науково-технічної продукції №2 від 01.06.2013.

Оцінивши фактичні обставини справи, вивчивши нормативне регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: законність змісту правочину, наявність в особи, яка його вчиняє, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасника правочину, відповідність форми вчинення правочину вимогам закону, певна спрямованість правочину.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, ненадання технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Товариство з обмеженою відповідальністю Маяк у позові зазначає, що при підписанні спірного договору, відповідачем вчинено підтасування та роздруковано текст договору вже пізніше, ніж виконано підпис на аркуші паперу, але всупереч цьому вчиняє дії, які свідчать про схвалення вчиненого правочину, а саме перераховує на рахунок відповідача платіж у сумі 15 000, 00 грн.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Для застосування статті 230 Цивільного кодексу України позивач не довів факту обману зі сторони відповідача під час вчинення правочину і його безпосереднього зв'язку з волевиявленням позивача при укладенні договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд вважає, що доводи за позовною заявою про вчинення правочину під впливом обману ґрунтуються виключно на припущеннях, доказів щодо вказаних тверджень матеріали справи не містять, тому суд не знаходить підстав для задоволеня позову.

Враховуючи викладене, позивачу в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя А.В. Дьоміна