ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 рокуСправа № 912/4815/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/4815/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Креатив", м. Кіровоград

до відповідача: Фермерського господарства "Павлівське плюс", с. Павлівка, Світловодський район, Кіровоградська область

про визнання недійсним договору

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

Приватне акціонерне товариство Креатив (надалі - ПрАТ Креатив) звернулося до господарського суду з позовом до Фермерського господарства "Павлівське плюс" (надалі - ФГ "Павлівське плюс" з вимогою про визнання недійсним договору поставки № С14-02653 від 08.04.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір поставки С14-02653 від 08.04.2015 є недійсним, оскільки не відповідає нормам чинного законодавства України, а саме: сторонами не було визначено предмет договору; від імені позивача вказаний договір підписаний не уповноваженою особою; під час укладання договору не додержано вимог ДСТУ 4163-2003 „Державна уніфікована система документації Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації.

Ухвалою господарського суду від 10.12.2015 позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/4815/15.

Відповідач позовні вимоги заперечив та у відзиві не позов зазначив про наступне: сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов; відповідачем на виконання умов договору поставлявся товар, а позивачем такий товар приймався; рішенням господарського суду у справі № 912/3168/15 з ПрАТ "Креатив" на користь ФГ "Павлівське плюс" стягнуто заборгованість за оспорюваним договором поставки; ОСОБА_1, яким підписано договір, був уповноважений на вказане зі сторони ПрАТ "Креатив"; при укладені договору дотримана вимога щодо його письмової форми згідно зі ст. ст. 207, 208 Цивільного кодексу України.

В судове засідання, призначене у даній справі на 26.01.2016, представники сторін не з'явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення (а.с. 13, 14).

Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про проведення судового засідання, відповідач реалізував своє право на подання відзиву, явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, господарський суд вважає можливим розглянути справу по суті в судовому засіданні 26.01.2016 за відсутності представників сторін та за наявними у справі матеріалами.

При цьому, господарський суд відхиляє клопотання ФГ "Павлівське плюс" згідно заяви від 25.01.2016 про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи, яка надійшла до господарського суду електронної поштою, з підстав наступного.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

На час проведення судового засідання 26.01.2016 оригінал заяви ФГ "Павлівське плюс" від 25.01.2016 про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи до господарського суду не надходив.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані сторонами докази, врахувавши обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2015 між ПрАТ Креатив (Покупцем) та ФГ "Павлівське плюс" (Продавець) укладено договір поставки № С14-02653, предметом якого є поставка і передача Продавцем у власність Покупця насіння соняшнику урожаю 2014 року (надалі - Договір).

Договір укладено у вигляді єдиного документа, підписаного та скріпленого печатками.

Недійсність договору, за твердженням позивача, зумовлена недосягненням сторонами згоди щодо предмета договору. Крім того, в договорі зазначено, що з боку ПрАТ "Креатив" його підписав ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності № 110-10 від 27.01.2015, проте, за твердженням позивача, ПрАТ „Креатив не видавало таку довіреність ОСОБА_1 на вчинення будь-яких правочинів. Окрім того, Договір не оформлено, як того вимагає ДСТУ 4163-2003 „Державна уніфікована система документації Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації".

При розгляді справи господарський суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частини перша-третя ст. 203 Цивільного кодексу України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами (ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості (ч. 4 ст. 180 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

В ст. 266 Господарського кодексу України зазначено, що предметом поставки є, зокрема, визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках.

Як слідує зі змісту Договору, що оспорюється позивачем, сторони погодили поставку ОСОБА_2 - насіння соняшнику 2014 року в кількості 190 тонн+/-35% тонн (за вибором Покупця), по ціні товару за тонну (з показниками якості, вказаними в п. 2.1. Договору) - 10 100 грн, орієнтовна сума Договору - 1 919 000,00 грн (п.п. 1.1., 4.1. Договору). Вимоги щодо якості ОСОБА_2 наведені в пункті 2.1. Договору.

Отже, доводи Позивача про відсутність досягнення згоди з істотних умов Договору щодо предмета договору, не підтверджено.

Як слідує з матеріалів справи, Договір поставки № С14-02653 від 08.04.2015 виконувався сторонами, а тому відсутні підстави вважати, що сторони не досягли згоди по всіх істотних умовах такого договору.

Окрім того, непогодження сторонами всіх істотних умов договору згідно статей 180, 181 Господарського кодексу України, статті 638 Цивільного кодексу України, чого в даному випадку не встановлено, може свідчити про неукладеність такого договору, тобто непородженням ним цивільних прав та обов'язків, що виключає можливість визнання судом такого правочину недійсним.

Оцінюючи доводи позивача щодо недійсності Договору у зв'язку з підписанням його невідомою особою, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України в редакції на час укладення Договору).

В оспорюваному позивачем договорі поставки № С14-02653 від 08.04.2015 зазначено про те, що його зі сторони ПрАТ "Креатив" підписано представником ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності № 110-10 від 27.01.2015. Підпис ОСОБА_1 на Договорі засвідчено печаткою ПрАТ "Креатив". Позивачем не подано доказів неправомірного використання печатки товариства чи її втрати, а тому доводи про неналежність підпису ОСОБА_1 відхиляються господарським судом. Доказом наявності волевиявлення позивача при підписанні спірного Договору є наявність печатки ПрАТ "Креатив".

У частині другій ст. 203 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

При цьому, за змістом ст. 241 Цивільного кодексу України наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття до виконання, здійснення платежу другій стороні тощо).

Як слідує з матеріалів справи, оспорюваний договір поставки № С14-02653 від 08.04.2015 прийнято до виконання ПрАТ "Креатив", що підтверджується наданими до справи матеріалами та обставинами, встановленими в рішенні господарського суду Кіровоградської області від 06.11.2015 у справі № 912/3168/15, порушеної за позовом ФГ "Павлівське плюс" до ПрАТ "Креатив" про стягнення заборгованості за договором поставки № С14-02653 від 08.04.2015.

За правилами частини третьої ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, прийняття позивачем ОСОБА_2 за договором поставки № С14-02653 від 08.04.2015 та здійснення часткової оплати за ОСОБА_2, свідчить, що ПрАТ "Креатив" в порядку ст. 241 Цивільного кодексу України фактично схвалено дії представника ОСОБА_1 по укладенню спірного договору.

Щодо доводів позивача про те, що оспорюваний договір не оформлений, як цього вимагає ДТСУ 4163-2003 Державної уніфікованої системи документації Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, господарський суд зауважує наступне.

Вимогами статті 215 Цивільного кодексу України передбачено підстави недійсності правочину у тому числі договору. Серед таких підстав не зазначено недодержання вимог щодо оформлення договору.

Дійсно, частиною четвертою ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, проте частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Господарський суд звертає увагу, що недотримання вимог, встановлених частиною 4 статті 203 Цивільного кодексу України не є підставою для визнання договору недійсним. Отже, недотримання порядку оформлення договору відповідно до вимог ДСТУ не є підставою для визнання Договору недійсним відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, господарський суд згідно поданого позову не встановив підстав для визнання недійсним договору поставки № С14-02653 від 08.04.2015, у зв'язку з чим в задоволенні позову відмовляє повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В.Тимошевська