РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/28868/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс»

про стягнення 22 130,21 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Сидорук Н.В. (представник за довіреністю №3819/18 від 16.12.2015р.);

від відповідача: Карпенко Ю.С. (представник за довіреністю №23 від 22.12.2015р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 22 130,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що бланк полісу АС№9100812 відповідачем втрачений, про що повідомлено також Моторним (транспортним) страховим бюро України. Крім того, відповідач зазначив, що договір страхування на зазначеному банку полісу не укладався, оригінал примірника полісу у відповідача відсутній, а також страховий платіж відповідач за зазначеним полісом не отримував. У відзиві також зазначено, що в пункті 3 наданої позивачем копії полісу вказана неіснуюча календарна дата початку строку його дії 00.06.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, їй присвоєно №910/28868/15, розгляд призначено на 08.12.2015р.

В судовому засіданні 08.12.2015р. в справі оголошено перерву до 22.12.2015р.

Також, судом ухвалено направити запит від 08.12.2015р. до Моторного (транспортного) страхового бюро України для отримання завіреної копії страхового полісу №АС/9100812.

В судовому засіданні 22.12.2015р. в справі було оголошено перерву до 19.01.2016р., а також продовжено строк розгляду справи до 26.01.2016р.

23.12.2015р. до суду надійшла відповідь від Моторного (транспортного) страхового бюро України №7/2-28/35785 від 18.12.2015р., яка містить інформацію, що бланк страхового полісу №АС/9100812 втрачений.

В судовому засіданні 19.01.2016р. в справі №910/28868/15 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (страховик за Договором страхування) та ОСОБА_3 (надалі також - страхувальник) 03.04.2014р. було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «все включено» №183а/14к-02 (далі - Договір страхування), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

10.06.2014р. в м. Києві на вулиці Героїв Дніпра, 28 в м. Києві, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Daewoo lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п. 13.1. ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_3 керував автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ НОМЕР_4 та посвідчення водія НОМЕР_3.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27.06.2014р. ОСОБА_4, за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та стягнуто штраф в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №407/14 від 26.06.2014р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 25 707,55 грн.

Рахунком Приватного акціонерного товариства «Дніпро Мотор Інвест» №1337 від 10.06.2014р. вартість ремонту автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлюється в розмірі 23 930,21 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №1.001.14.0912/VESKO17879 від 18.06.2014р. і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 22 130,21 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 22 130,21 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №114957 від 19.06.2014р. на зазначену суму.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №407/14 від 26.06.2014р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 25 707,55 грн.

Рахунком Приватного акціонерного товариства «Дніпро Мотор Інвест» №1337 від 10.06.2014р. вартість ремонту автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлюється в розмірі 23 930,21 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №1.001.14.0912/VESKO17879 від 18.06.2014р. і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 22 130,21 грн. На виконання умов Договору страхування позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 22 130,21 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №114957 від 19.06.2014р. на зазначену суму.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в межах суми 22 130,21 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування).

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як встановлено вище, вина фізичної особи ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку, що підтверджується Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27.06.2014р. №756/8519/14 (№3-3737/14). Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. (ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. (ст. 18 Закону України «Про страхування»).

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. (п. 1.8.).

Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. (п. 17.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У відповідності до п. 3.4.2. «Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №566 від 09.07.2010р. відомості про втрачені та зіпсовані бланки полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та бланки спецзнака надають страховики - члени МТСБУ у строк не більше ніж 2 робочі дні з моменту втрати чи псування бланка.

Таким чином, у відповідності до зазначених норм, у разі втрати страхової компанією бланку страхового полісу, останній про це в обов'язковому порядку повідомляє Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке в свою чергу вносить ці відомості до Єдиної централізованої бази даних і з моменту такого внесення такий поліс є недіючим.

Як вбачається з відповіді (листа) Моторного (транспортного) страхового бюро України №7/2-28/35785 від 18.12.2015р. бланк полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9100812 втрачений (визначений страховиком як втрачений), що також зазначено в інтернет роздруківці із сайту М(т)СТБУ, наданої відповідачем до відзиву.

Отже, враховуючи наявність в Єдиній централізованій базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України відомостей про втрату страховиком бланку полісу №АС/9100812, цей бланк є недіючим, тобто таким, за яким не може відбуватись страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія Полісу АС№9100812, заповненого невстановленою особою.

На вимогу суду, сторони не надали оригіналу зазначеного полісу для ознайомлення в судовому засіданні, що унеможливлює встановлення відповідності наданої копії дійсному оригіналу.

Окрім того, згідно зазначеної відповідачем інформації, страховий платіж від ОСОБА_4 до відповідача, як страхувальника, не надходив, що є ще одним підтвердженням відсутності факту страхування відповідачем винної в ДТП особи, що мала місце 10.06.2014р., за полісом АС№9100812.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, згідно наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що відповідачем не було застраховано винну в ДТП особу за полісом АС№9100812, з огляду на встановлення вказаному полісу статусу «банк втрачений», що фактично виключає можливість укладання договору страхування за таким полісом.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, згідно наявних в матеріалах справи доказів, позивачем не доведено, що у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування останнім матеріальної шкоди у зв'язку з порушенням водієм ОСОБА_4, який керував транспортним засобом «Dawoo lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, правил дорожнього руху.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» суми страхового відшкодування в розмірі 22 130,21 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судовий збір в розмірі 1 218,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.2016р.

Суддя С.М. Морозов