ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа № 922/5360/15

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю:

від позивача - ОСОБА_1, (за довіреністю від 07.10.2015р.);

від відповідача - особисто ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, (за довіреністю від 24.09.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ТОВ "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІК" (вх. №5626 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 16.11.15 у справі № 922/5360/15

за позовом ТОВ "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІК"

до ФО-П ОСОБА_2

про стягнення 60 685,20 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІК" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 60685,20 грн. збитків, заподіяних внаслідок неналежного виконання умов договору перевезення вантажів № 8/15-ТР від 05.03.2015 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. (суддя Добреля Н.С.) в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків в сумі 60685,20 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення.

Позивач не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІК" суму фактично понесених збитків у розмірі 60685,20 грн., що є вартістю втраченого майна під час здійснення перевезення відповідачем.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до провадження в судовому засіданні 11.01.2016р.

Від відповідача у справі ФОП ОСОБА_2 надійшли запереченя (вх. 52 від 05.01.2016р.) на апеляційну скаргу. У поданих запереченнях відповідач не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, її вимоги вважає безпідставними, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області законним та обґрунтованим. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. у даній справі - без змін.

В судовому засіданні 11.01.2016р. представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі та наполягав на задоволенні скарги.

В судовому засіданні 11.01.2016р. представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у поданих запереченнях. Просив відмовити у задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції.

У судовому засіданні 11.01.2016р. оголошено про перерву в судовому засіданні до 10:30 год. 01.02.2016р.

01.02.2016р. судове засідання продовжено в тому ж складі суду за участю тих самих представників. Крім того, в судове засідання прибув особисто відповідач ФОП ОСОБА_2, який повністю підтримав позицію, оголошену його уповноваженим представником та доводи, викладені у поданих уповноваженим представником запереченнях. Проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні, а рішення господарського суду Харківської області у даній справі - залишити без змін.

В судовому засіданні 01.02.2016р. представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги та доводи, викладені у скарзі та оголошені в судовому засіданні 11.01.2016р. Пояснив, що додаткових пояснень та доводів не має.

Розглянувши матеріали справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, заслухавши пояснення представників сторін та особисто відповідача у справі, судова колегія дійшла встановила наступне.

01.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джонсон і Джонсон Україна» (замовник) та ТОВ "Еколь Логістик" (виконавець) укладено угоду про транспортно-експедиційне обслуговування № ЕР8А.

Відповідно до умов зазначеної угоди виконавець здійснює діяльність з надання транспортно-експедиторських послуг та послуг з перевезення, використовуючи під свою особисту відповідальність власний автотранспорт або транспорт внутрішніх та міжнародних перевізників, які мають відповідні дозволи/ліцензії, організацію, структуру, обладнання та персонал для забезпечення послуг з перевезення автотранспортом в зазначеному у цьому договорі порядку.

Предметом даної угоди є надання виконавцем послуг, пов'язаних з перевезенням товару зі складів у Київській області за доставкою до складів клієньів Замовника на території України. Сторони визначають перелік всіх можливих пунктів призначення в окремому документі і таких документі і таких документ становитиме невід'ємну і суттєву частину цієї угоди.

Розділом 9 зазначеної угоди закріплено, що ця угода вступає в силу з 01.07.2013р. і діє до 30.06.2014р. Якщо дію цієї Угоди не буде припинено будь-якою із сторін з наданням письмового повідомлення за 90 днів до дати закінчення її строку, дія цієї Угоди автоматично продовжується лише один раз на 12 місяців; однак, за умови, що Замовник або Виконавець може припинити дію цієї Угоди в будь- який час протягом будь- якого подовженого строку.

Умовами договору сторони передбачили, що Виконавець несе повну відповідальність перед замовником за будь-яку дію чи бездіяльність будь-якого Перевізника в порушення положень цієї Угоди.

На виконання прийнятих на себе забов'язань з організації перевезень 05.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛЬ-ЛОГІСТІК" (замовник) (позивач) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) (відповідач) укладено договір № 88/15-ТР "Про перевезення вантажів", згідно умов якого відповідач зобов'язаний відповідно до Замовлення перевезти довірений йому вантаж до пункту призначення і видати його особі, що має право на отримання вантажу.

Відповідно п. 2.1.1. Договору замовник зобов'язаний своєчасно надавати Замовлення на перевезення вантажу. В замовленні зазначається вартість перевезення, адреса і час завантаження; маршрут; найменування, характер, вага та загальна вартість вантажу, адреса завантаження та розвантаження/здачі/, особа, уповноважена на прийом вантажу, терміни доставки вантажу, неохідні допоміжні послуги. Прийняте до виконання Замовлення є невід'ємною частиною даного Договору.

У пункті 2.2.3. Договору сторони узгодили, що здача вантажів вантажоодержувачу в пункті призначення за масою та кількістю місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від Замовника.

Згідно пункту 2.2.4. Договору Виконавець зобов'язаний забезпечити збереження вантажу в дорозі та супроводження вантажу на маршруті слідування.

Розділом 4 Договору передбачена відповідальність сторін.

Так, відповідно до п. 4.1. Договору передбачено, що виконавець та замовник у випадку невиконання або неналежного виконання однією із сторін зобов'язань, що виникають з цього Договору, несуть взаємну відповідальність в межах, передбачених даним Договором.

У пункті 4.2. Договору сторони узгодили, що виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження переданого йому вантажу з моменту його прийняття до моменту передачі уповноваженій особі вантажоодержувача. Уповноваженою особою вантажоодержувача є особа, зазначена у Замовленні та товаро-транспортній накладній (СМR).

Відповідно до замовлення (заявки) на автомобільні перевезення № оо122633 від 05.03.2015 року до Договору 88/15-ТР від 05.03.2015 року, сторони домовились про здійснення перевезення за маршрутом: (1) Київська обл. Україна, с. Чайки, вул. Антонова 1-А, склад ТОВ «Кюне і Нагель» - м. Дніпропетровськ, Україна, вул. Ударників, 27, склад ТОВ «Парк Інвест».

Для виконання перевезення за даним замовленням був залучений автомобіль відповідача, мерседес АХ 6121 СР та Водій ОСОБА_4.

Наявна в матеріалах справи товаро-транспортна накладна № 7243 містить наступну інформацію: автомобіль перевізник - ТОВ "Еколь Логістик", замовника - ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна" ( ч/з ТОВ "Еколь Логістик" згідно договору № FFSA від 01.07.2013 ), вантажовідправника - ДП "Кюне і Нагель", вантажоодержувача - ТОВ "Парк Інвест", пункту навантаження, пункту розвантаження, номер пломби - 74649346, кількість місць - 21, масу - 2 тони 394 кг. та підписи водія/експедитора та диспетчера складу.

Водій ОСОБА_4 прийняв від вантажовідправника товар згідно з товарно-транспортною накладною № 7243 від 05 березня 2015 року.

Під час розвантаження вантажу на складі вантажоотримувача у м. Дніпропетровськ (вул. Ударників, 27 склад ТОВ «Парк Інвест»), було виявлено його нестачу, про що було складено Акт невідповідності товарів щодо кількості та якості №1 від 06.03.2015. Акт складено та підписано представниками вантажоотримувача та водієм транспортного засобу (підпис водія лише про ознайомлення з даним актом),(а.с. 19).

Згідно вказаного акту було здійснено перерахунок товарів, що надійшли на склад, за кількістю поштучно.

Однак, у вказаному акті встановлено: стан пломб перед прийманням товарів: пломба не ушкоджена, номер пломби по ТТН/CMR № 74649346; продукція прибула під пломбою № 74649346; стан зовнішньої упаковки вантажних місць: не ушкоджена.

Зазначений факт неушкодженості пломби вантажовідправника та упаковки не заперечується представниками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2015 року позивачем була отримана претензія вих. №12/03/15 від 12.03.2015 року від власника вантажу - ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна», з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу (недостачі, яку виявлено при розвантаженні вантажу на склад Вантажоотримувача ТОВ «Парк Інвест»).

На підтвердження розміру суми претензії ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна" надало розрахунок суми претензії, згідно з яким вартість недостачі становить 60 685 грн. 20 коп., видаткову накладну, яка є невід'ємною частиною ТТН, а також акт невідповідностей товарів щодо кількості та якості № 1 від 06.03.2015 року, складений та підписаний представниками вантажоодержувача).

Враховуючи, що відповідно до умов угоди № РР8А від 01.07.2013 року позивач, як виконавець, прийняв на себе відповідальність за збереження вантажу в процесі його транспортування, отриману претензію №12/03/15 від 12.03.2015 року було визнано та оплачено ТОВ "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІК" (позивачем) в повному обсязі (платіжні доручення № 2652083 від 24.07.2015р. в сумі 20228,40 грн.; № 2650000 від 04.06.2015р. в сумі 20228,40 грн.; № 2650982 від 30.06.2015р. в сумі 20228,40 грн.) (а.с. 71-73).

Відповідно до умов п.6.1 договору № 88/15-ТР від 05.03.2015 року та з метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію за вих. №600/Юр від 29.07.2015 року з вимогою відшкодувати понесені позивачем збитки у сумі 60 685 грн. 20 коп.

Вказана претензія вих. №600/Юр була відхилена відповідачем. У відповіді на претензію відповідач посилається на пункт 13 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, в якому зазначено, що Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобіля (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, здаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажу та кількості вантажних місць.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі, відповідно до якого він просить суд стягнути з відповідача понесені ним збитки у розмірі сплаченого відшкодування ТОВ "Джонсон і Джонсон Україна" у сумі 60685,20 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2015р. в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків в сумі 60685,20 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення.

Судова колегія вважає правомірними такі висновки господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтею 929 Цивільного Кодексу закріплено, що за договором транспортного експедитування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедитування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедитування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Частиною 2 статті 932 Цивільного Кодексу передбачено, що експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб.

У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедитування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до статті 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного Кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема такі як відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 307 Господарського Кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 308, ст. 310 Господарського Кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Згідно статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Однак, відповідно до пункту 2 статті 314 Господарського Кодексу України у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

Таким чином транспортними кодексами, статутами та правилами перевезення визначаються випадки, коли доведення вини перевізника за незбереження вантажу покладається на інших учасників процесу перевезення вантажу - на вантажовідправника або вантажоодержувача.

Так, наприклад, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли:

а) вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення;

б) нестача, псування або пошкодження сталися внаслідок дії природних причин, пов'язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі;

в) вантаж перевозився у супроводі провідника відправника чи одержувача;

г) нестача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси;

д) зіпсований швидкопсувний вантаж, виявлений у вагоні, прибув без порушення встановленого режиму перевезень (охолодження, опалення, вентиляція) і термін перебування вантажу в дорозі не перевищив граничного терміну перевезень, встановленого Правилами (п. 111 Статуту залізниць України).

Аналогічні підстави наведено у нормативно-правових актах, що регулюють перевезення автомобільним, внутрішнім водним і повітряним транспортом.

Наказом Міністерства Транспорту України № 363 від 14.10.1997р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за № 128/2568) затверджено "Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні".

"Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" (надалі - Правила) визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Відповідно до п. 13.3 "Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, видаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажів і кількості вантажних місць.

Таким чином, транспортні кодекси, статути та правила перевезення вантажів наводять примірний перелік обставин, за яких перевізник звільняється від відповідальності за втрату, нестачу або пошкодження вантажу, якщо його вину не буде доведено.

Однією із обставин звільнення перевізника від відповідальності за незбереження, нестачу вантажу є обставина, яка передбачає презумпцію невинуватості перевізника, тобто прибуття вантажу у пункт призначення у цілій і справній тарі без слідів розпакування її в дорозі, за неушкодженими пломбами вантажовідкправника.

Зважаючи на те, що актом невідповідності товарів щодо кількості та якості №1 від 06.03.2015р. встановлено, що стан пломб перед прийманням товарів: пломба не ушкоджена, номер пломби по ТТН/CMR № 74649346; продукція прибула під пломбою № 74649346; стан зовнішньої упаковки вантажних місць: не ушкоджена, перевізника не може бути визнано винним за незбереження вантажу доти, доки його вина не буде доведена. Представниками сторін не заперечується факт доставки товару у цілісній упаковці та з неушкодженими пломбами вантажовідправника.

Отже, "Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" встановлено презумпцію невинуватості перевізника.

В матеріалах справи відсутні докази, які б відповідно до чинного законодавства України доводили вину перевізника (відповідача) у недостачі вантажу, докази, які б підтверджували, що після первинного встановлення пломба вантажовідправника піддавалась зняттю та повторному навішуванню (висновок експертизи тощо), відсутні ознаки порушення цілісності упаковки.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, пов'язаних з нестачею вантажу, не підлягає задоволенню, оскільки факт неушкодженості пломб та цілісності упаковки свідчить про відсутність вини перевізника, як це передбачено законом та Правилами, а позивачем не доведено належними доказами, що втрата вантажу сталась з вини відповідача.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 22.11.2006р. по справі № 26/117-06-2983.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому рішення господарського суду Харківської області від 16.11.2015 року по справі №922/5360/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ТОВ "Еколь Логістік" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.11.15 у справі № 922/5360/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 03.02.2016р.

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.