ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" січня 2016 р.Справа № 924/1891/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницьке обласне земельне агентство,

м. Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю „САТЕКА, м. Кам'янець-Подільський

про стягнення 8 223,99 грн. заборгованості, з яких 4 449,00 грн. основної заборгованості, 2 607,15 грн. інфляційних втрат, 231,12 грн. 3% річних, 936,72 грн. пені

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 26.11.2015р.;

від відповідача: не прибув.

В засіданні суду 21.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду із позовом (із врахування заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом) про стягнення із відповідача 8 223,99 грн. заборгованості, з яких 4 449,00 грн. основної заборгованості, 2 607,15 грн. інфляційних втрат, 231,12 грн. 3% річних, 936,72 грн. пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору на виконання робіт від 18.11.2014р. №328, позивач як виконавець по договору повинен був провести технічну інвентаризацію та технічне обстеження готельного комплексу „Україна, що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Л.Українки, 32, а відповідач (замовник) повинен був прийняти та оплатити виконані роботи.

Вказує, що згідно п.2.1 договору вартість робіт за технічну інвентаризацію становить 19 334,70 грн. за технічне обстеження - 64 449,00 грн. Загальна сума до сплати за технічну інвентаризацію та технічне обстеження складає 83 783,70 грн.

Позивач вказує, що він в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед відповідачем, що підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт та актом надання послуг №27 від „08 грудня 2014 року.

Проте, відповідач частково провів розрахунки із відповідачем в сумі 79 334,70 грн., решта боргу в сумі 4 449,00 грн. залишилась непогашеною.

Позивач посилається на те, що згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач порушив зобов'язання по розрахунках, не оплативши у встановлений строк повну суму позивачу.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір ' процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п.5.1. за порушення строків, визначених календарним планом виконання робіт, або за несвоєчасну оплату виконаних робіт виконавець/замовник сплачує іншій стороні пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Таким чином, в результаті невиконання умов договору, заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 449,00 грн. основного боргу, 2 607,15 грн. інфляційних втрат, 231,12 грн. 3% річних, 936,72 грн. пені.

Представник позивача в засідання суду 21.01.2016р. прибув, позовні вимоги підтримав та просив про задоволення позовних вимог.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, повноважного представника в судове засідання 21.01.2016р. не направив, письмового відзиву на позов та доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надав, про причини неявки та неподання доказів суд не повідомив.

Відповідач повідомлявся про дату та час слухання справи в суді шляхом направлення ухвал від 03.12.2015р., від 17.12.2015р. та від 04.01.2016р. за юридичною адресою відповідача, які повернуті до суду із відміткою „за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п.п.3.9.1. пункту 3.9. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи судом у разі виконання судом вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом в даному випадку приймається до уваги, що неявка в судове засідання господарського суду представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті та не тягне за собою відкладення справи на іншу дату. Тому, для уникнення зловживання процесуальними правами, враховуючи те, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про слухання справи в суді, суд вважає за доцільне розглянути дану справу по суті, на підставі ст.75 ГПК України, за наявними документами.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Товариство з обмеженою відповідальність „Хмельницьке обласне земельне агентство, м.Хмельницький як юридична особа значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджено довідкою статистики від 10.09.2013р. №02.3-11/751 витягом із ЄДР від 04.09.2015р. №21122744.

Товариство з обмеженою відповідальністю „САТЕКА, м. Кам`янець-Подільський як юридична особа значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно із спецвитягом від 04.12.015р. №21493713.

18.11.2014р. між ТОВ „Хмельницьке обласне земельне агентство (виконавець) та ТОВ „САТЕКА (замовник) було підписано договір про виконання робіт № 328, відповідно до п.1.1 якого позивач (виконавець) зобов'язується виконати з дотриманням вимог законодавства технічну інвентаризацію та технічне обстеження готельного комплексу „Україна, що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Л.Українки, 32, а відповідач (замовник) прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно п.п.2.1, 2.2 вказаного договору сторони передбачено, що вартість робіт за технічну інвентаризацію становить 19 334,70 грн., за технічне обстеження - 64 449,00 грн. Замовник протягом 3-х банківських днів з дня отримання ним технічної документації та підписання акта приймання-передачі робіт зобов'язується здійснити повну оплату виконавцю робіт згідно пункту 2.1 договору.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3 вказаного договору передбачено, що приймання виконаних робіт за цим договором оформляється згідно акту наданих послуг. Замовник зобов'язаний підписати акт протягом 3-х банківських днів з дня одержання технічної документації. У разі відмови від підписання акта замовник складає протягом 10 днів з моменту отримання акта вмотивований проект протоколу розбіжностей.

Згідно п.п.4.1 виконавець зобов'язується виконати роботи відповідно до календарного плану виконанню початкових робіт з моменту отримання від замовника всіх необхідних документів та внесення авансу згідно умов цього договору. Виконавець має право виконати роботи достроково. Оплата у цьому разі проводиться у погоджений сторонами строк.

Вказаним договором передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством та цим договором. За порушення строків, визначених календарним планом виконання робіт, або за несвоєчасну оплату виконаних робіт виконавець/замовник сплачує іншій, стороні пеню в розмірі облікової НБУ за кожен день прострочення. Сторона, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. (п.п.5.1, 5.2, 5.3 договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання взятих зобовязань позивач як виконавець провів технічну інвентаризацію та технічне обстеження готельного комплексу „Україна, що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Л.Українки, 32, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 18.11.2014р. на суму 19 334,70 грн. та актом надання послуг №27 від 08.12.2014р. на суму 64 449,00 грн., які підписані представниками сторін, скріплені печатками.

Відповідач частково сплатив кошти на загальну суму 79 334,70 грн., що підтверджено прибутковими касовими ордерами №365 від 18.11.2014р. на суму 9 500,00 грн., №368 від 19.11.2014р. на суму 9 500,00 грн., №372 від 20.11.2014 року на суму 8 000,00 грн., випискою по рахунку на суму 20 000,00 грн., платіжними дорученнями №1 від 03.12.2014р. на суму 12 334,70 грн., №2 від 11.12.2014р. на суму 20 000,00 грн., №49093336 від 17.12.2014р. на суму 7 000,00 грн., №49572829 від 26.12.2014р. в сумі 10 000,00 грн., чеком від 17.12.2015р. на суму 3 000,00 грн.

Решту боргу в сумі 4 449,00 грн. відповідач не сплатив.

Оскільки відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання по оплаті за договором №328 від 18.11.2014р., позивач (із врахування заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом), підтримав позовні вимоги про стягнення із відповідача 4 449,00 грн. основної заборгованості, 2 607,15 грн. інфляційних втрат, 231,12 грн. 3% річних та 936,72 грн. пені, всього в сумі 8 223,99 грн.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги таке:

Згідно приписів ст.509 ЦК України, зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч.1ст. ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами 18.11.2014р. було підписано Договір №328 на виконання робіт, предметом якого сторони визначили проведення технічної інвентаризації та технічного обстеження готельного комплексу „Україна, що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Л.Українки, 32. При цьому, за правовою природою вказаний договір віднесено до договорів підряду.

Відповідно до ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частина 4 ст.882 даного Кодексу встановлює, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Згідно статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України).

В ході вирішення справи судом встановлено, що позивач виконав зобов'язання належним чином відповідно до умов договору, що підтверджується підписаними сторонами актом прийому-передачі виконаних робіт від 18.11.2014р. на суму 19 334,70 грн. та актом надання послуг №27 від 08.12.2014р. на суму 64 449,00 грн.

Із матеріалів справи слідує, що відповідач частково розрахувався із позивачем на суму 79 334,70 грн., що підтверджено прибутковими касовими ордерами №365 від 18.11.2014р. на суму 9 500,00 грн., №368 від 19.11.2014р. на суму 9 500,00 грн., №372 від 20.11.2014 року на суму 8 000,00 грн., випискою по рахунку на суму 20 000,00 грн., платіжними дорученнями №1 від 03.12.2014р. на суму 12 334,70 грн., №2 від 11.12.2014р. на суму 20 000,00 грн., №49093336 від 17.12.2014р. на суму 7 000,00 грн., №49572829 від 26.12.2014р. в сумі 10 000,00 грн., чеком від 17.12.2015р. на суму 3 000,00 грн. Натомість решта боргу в сумі 4 449,00 грн. залишилась відповідачем непогашеною.

Згідно ст.530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість в сумі 4 449,00 грн. відповідає фактичним обставинам, підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, тому є правомірною та підлягає стягненню із відповідача.

Натомість, доказів про погашення вказаної суми боргу відповідачем суду не подано, доводи позивача не спростовано.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 936,72 грн. пені за період прострочення з 12.12.2014р. по 11.06.2015р., судом приймається до уваги таке.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно вимог ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, оцінивши наявний в матеріалах справи розрахунок пені в сумі 936,72 грн. вважає останні й таким, що обрахований правильно та в межах допустимих сум, відтак, підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача 231,12 грн. 3% річних за період з 12.12.2014р. по 30.11.2015р., судом до уваги приймається таке.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. №14).

Як слідує із поданого в матеріали справи розрахунку 3% річних в сумі 231,12 грн., дати проведених відповідачем проплат, а саме 17.12.2014р. та 26.12.2014р. були враховані позивачем при обрахуванні річних. Дане суперечить п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань.

Відтак, суд при перевірці нарахованих 3% річних вважає за необхідне відмовити у сумі 2,05 грн. 3% річних. В сумі 229,07 грн. нарахованих 3% річних позовні вимоги заявлені правомірно та підлягають задоволенню.

Із матеріалів справи слідує, що позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 2 607,15 грн. за період січень 2015р. по листопад 2015р. згідно поданих розрахунків.

Згідно п.п.3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. №14 передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

При проведенні судом перерахунку сум інфляційних витрат приймається до уваги, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

При цьому, судом перевірено нарахування 2 607,15 грн. інфляційних витрат та останні приймається до уваги як правомірно обраховані, виходячи із наданих суду розрахунків та вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із приписами статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 4449,00 грн. основного боргу, 2 607,15 грн. інфляційних втрат, 229,07 грн. 3% річних та 936,72 грн. пені. У решті позову про стягнення із відповідача 2,05 грн. 3% річних суд вважає за необхідне відмовити із вищевикладених підстав.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судом покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.1, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, СУД, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницьке обласне земельне агентство, м.Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю „САТЕКА, м. Кам'янець-Подільський про стягнення 8 223,99 грн. заборгованості, з яких 4 449,00 грн. основної заборгованості, 2 607,15 грн. інфляційних втрат, 231,12 грн. 3% річних, 936,72 грн. пені задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю „САТЕКА, 32300, м. Кам'янець-Подільський, вул. Лесі Українки, буд.32 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницьке обласне земельне агентство, 29000, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд.34 оф.210 () 4 449,00 грн. (чотири тисячі чотириста сорок дев`ять гривень 00 коп.) основної заборгованості, 2 607,15 грн. (дві тисячі шістсот сім гривень 15 коп.) інфляційних втрат, 229,07 грн. (двісті двадцять дев`ять гривень 07 коп.) 3% річних, 936,72 грн. (девятсот тридцять шість гривень 72 коп.) пені, 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У позові про стягнення із відповідача 2,05 грн. 3% річних відмовити.

Повне рішення складено 25.01.2016р.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу (вул. Лесі Українки, 32, м. Кам'янець-Подільський, Хмельницька обл., 32300) рекоменд. кореспонд.