РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/31984/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «БАСКО»

про стягнення 53 832,39 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «БАСКО» про стягнення заборгованості на загальну суму 53 832,39 грн., з якої 37 936,82 грн. сума основного боргу, 380,41 грн. - 3% річних, 11 381,04 грн. - сума штрафу, 1134,12 грн. - інфляційні витрати та 3 000 грн. - витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.12.2015 порушено провадження у справі №910/31984/15 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.01.2016.

В судове засідання 19.01.2016 сторони не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, відповідач письмового відзиву на позов не надав,

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

10.01.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» (далі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «БАСКО» (далі - покупець) укладено договір поставки №АБУ-1001/1.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати будівельні матеріали (далі - товар). Вид, одиниця виміру, ціна, умови та строки поставки і оплати яких визначені сторонами у видаткових накладних, що мають силу специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п. 3.1 договору поставка товару здійснюється на підставі усних чи письмових замовлень покупця.

Відповідно до п. 3.2 договору поставка товару здійснюється на підставі попередньо погоджених сторонами умов, які відображаються у заявці покупця на кожну окрему партію товару.

Згідно п. 4.3 договору приймання-передача товару здійснюється на підставі товаро-транспортних накладних.

За приписами п. п. 5.1, 5.2 договору ціна товару встановлюється в національній валюті України. Ціна вказується у видаткових накладних та рахунках-фактурах постачальника. Сума договору визначається загальною вартістю поставленого товару, відповідно до видаткових накладних, що додаються до договору і є його невід'ємною частиною.

Розрахунки за товар здійснюються на підставі рахунків-фактур постачальника, які є невід'ємною частиною цього договору у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що вказаний у цьому договорі (п. п. 5.3, 5.4 договору).

Відповідно до п. п. 6.1, 6.2 договору розрахунки за товар здійснюються на підставі договору у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Поставка товару здійснюється за умови 100% передоплати. Факт приймання-передачі товару підтверджується підписами представників сторін на товарно-транспортних накладних.

За умовами п. 7.2 договору у випадку, якщо постачальник все-таки (за домовленістю між сторонами) передав товар покупцеві, а покупець не оплатив поставлений товар протягом 5 банківських днів від дати поставки товару, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань згідно умов даного договору. Договір продовжується автоматично на наступний рік, у випадку якщо жодна із сторін не заявить вимогу про його розірвання за 20 календарних днів до закінчення строку його дії (п. 9.1 договору).

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару відповідачу, що підтверджується видатковими накладними №5641 від 27.07.2015 на суму 8 740,00 грн., №5685 від 28.07.2015 на суму 2 660,00 грн., №5749 від 29.07.2015 на суму 4 180,00 грн., №5802 від 30.07.2015 на суму 2 660,00 грн., №5849 від 31.07.2015 на суму 8 360,00 грн., №5978 від 03.08.2015 на суму 1 520,00 грн., №6257 від 10.08.2015 на суму 5 394,00 грн. та №6706 від 14.08.2015 на суму 4 960,00 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Матеріали справи містять претензію позивача №30/11/15, надіслану на адресу відповідача 30.11.2015 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 37 936,82 грн. на рахунок позивача у строк до 09.12.2015. Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

У зв'язку із частковим виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором по оплаті поставленого товару, позивачем заявлена до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 37 936,82 грн.

Крім того, у зв'язку із виникненням вказаної заборгованості по оплаті товару за договором позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 11 381,04 грн. штрафу відповідно до п. 7.2 договору, 1 134,12 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 380,41 грн., а також 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частина 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками товариств.

Враховуючи викладене, видатковими накладними було зафіксовано факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних правовідносин, які є документальним підтвердженням передачі відповідачу товару та доказом права вимоги щодо оплати грошових коштів за поставку цього товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за вказаними вище видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками товариств на суму 37 936,82 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами п. 7.2 договору у випадку, якщо постачальник все-таки (за домовленістю між сторонами) передав товар покупцеві, а покупець не оплатив поставлений товар протягом 5 банківських днів від дати поставки товару, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від суми заборгованості.

З огляду на вказане, зважаючи на несвоєчасну сплату за поставлений товар, з відповідача підлягає стягненню сума штрафу відповідно з умовами договору у розмірі 11 381,04 грн.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних збитків в розмірі 1134,12 грн. та 3% річних у розмірі 380,41 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про їх стягнення з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги адвоката у розмірі 3 000,00 грн. потрібно зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру" (частина 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (стаття 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У відповідності до абзацу третього пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/973 від 14.12.2007 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права», за яким у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

За змістом приписів частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі, як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Пунктом 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 за №7 передбачено, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката позивачем до матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги від 29.07.2015, додаткову угоду №5 до цього договору від 16.12.2015, копію квитанції до прибуткового касового ордера №0007 від 16.12.2015 та копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи з наведеного, а також враховуючи, що у судове засідання адвокат позивача не з'явився, а з наданого позивачем договору не вбачається вартість послуг адвоката саме за ведення вказаної справи та обсяг здійснених робіт, зокрема договір не передбачає надання послуг адвокатом саме по вказаній справі, суд дійшов висновку, що позивачем документально не підтверджено надання відповідних послуг адвокатом по вказаній справі, а тому вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1150,12 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «БАСКО» (03039, м. Київ, пров. Червоноармійський, 14, корпус 1, офіс 13, код 38997464) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» (04053, м. Київ, вул. Гоголівська, 43-а, кв. 2, код 37354345) суму основного боргу у розмірі 37 936 (тридцять сім тисяч дев'ятсот тридцять шість) грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 380 (триста вісімдесят) грн. 41 коп., суму штрафу у розмірі 11 381 (одинадцять тисяч триста вісімдесят одну) грн. 04 коп., інфляційні витрати у розмірі 1 134 (одну тисячу сто тридцять чотири) грн. 12 коп. та судовий збір у розмірі 1 150 (одну тисячу сто п'ятдесят) грн. 12 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складене та підписане - 25.01.2016.

Суддя В.О. Демидов