ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

27 січня 2016 р. Справа № 902/1666/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника прокурора Вінницької області, м. Вінниця в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ від імені якого виступає Вінницьке відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Вінниця

до: Фермерського господарства "Малкут", с. Велика Бушинка, Немирівський район, Вінницька область

про стягнення заборгованості 50 000,00 грн

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю прокурора: Сосницька Ірина Віталіївна, службове посвідчення № 031818 видане 02.02.2015 р.

За участю представника:

позивача: ОСОБА_1, довіреність від 16.06.2015 р., службове посвідчення № 91 від 26.06.2012 р.

представник відповідача не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Заступником прокурора Вінницької області подано позов в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Вінницької філії до Фермерського господарства "Малкут" про стягнення 50 000,00 грн заборгованості за договором про надання фінансової підтримки на поворотній основі № 7 від 29.11.2011 р.

Ухвалою суду від 30.12.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1666/15 та призначено до розгляду на 27.01.2016 р.

В засідання суду 27.01.2016 р. представник відповідача не з'явився, витребуваних доказі не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання останній повідомлявся належним чином - ухвалою суду від 30.12.2015 р., факт отримання якої підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 230.

Суд зауважує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прпо3урора та представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

29.11.2011 р. між Українським державним фондом підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством "Малкут" було укладено договір № 7 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству (а.с.18-19, т.1).

За умовами договору Укрдержфонд (Вінницьке відділення) зобов'язується надати фінансову підтримку на поворотній основі Фермерському господарству "Малкут" в сумі 100 000 грн 00 коп., а Фермерське господарство зобов'язується використати її за цільовим призначенням - впровадження виробничої діяльності) і повернути фінансову підтримку (допомогу) у визначений даним договором строк - до 01 грудня 2015 року (розділ 1, 2, 4 Договору).

Відповідно до п.3.4.2 Договору Фермерське господарство зобов'язане повернути фінансову підтримку (допомогу) згідно з встановленим графіком: до 01.12.2012 р. - 5 000,00 грн, до 01.12.2013 р. - 15 000,00 грн, до 01.12.2014 р. - 30 000,00 грн, до 01.12.2015 р. - 50 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на умовах договору № 7 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству від 29.11.2011 р. надав відповідачу кредит (фінансову підтримку на поворотній основі) на суму 100 000 грн 00 коп., що стверджується платіжним дорученням № 233 від 29.11.2011 р. (а.с.17, т.1).

Судом встановлено, що відповідачем на виконання умов № 7 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству від 29.11.2011 р. повернув позивачу кошти в сумі 13 000 грн 00 коп., що стверджується випискою банку від 07.04.2015 р., листом від 20.10.2015 р. № 53-02/121, довідкою від 20.10.2015 р. № 53-02/123, довідкою від 24.12.2015 р. № 53-02/148, а також довідкою позивача щодо руху коштів з відповідачем за період з 29.11.2011 р. по 26.01.2016 р. (а.с.13, 15, 16, 20, т.1).

Також судом встановлено, що 19.03.2015 р. Господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 902/7/15 за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Вінницької філії до Фермерського господарства "Малкут" про стягнення 50 000,00 грн заборгованості за договором про надання фінансової підтримки на поворотній основі № 7 від 29.11.2011 р., яким позов задоволено повністю - стягнуто з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн заборгованості в зв'язку з простроченням чергових платежів за період з 01.12.2012 р. по 01.12.2014 р. (а.с.23-28, т.1).

Виходячи із інформації наявної в БД "Діловодство спеціалізованого суду" рішення у справі № 902/7/15 не оскаржувалось, на його виконання видано накази, що свідчить про набуття ним законної сили.

Неповернення залишку коштів відповідачем в строки згідно графіку обумовленого договором про надання фінансової підтримки на поворотній основі № 7 від 29.11.2011 р., а саме 50 000,00 грн передбачених до сплати до 01.12.2015 р. спонукали прокурора звернутись з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору № 7 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству від 29.11.2011 р. між ними виникли зобов'язання які регулюються параграфом 1 "Позика" глави 71 Цивільного кодексу України "Позика. Кредит. Банківський вклад" (ст.ст.1046-1053 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище умовами Договору № 7 про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству від 29.11.2011 р. (п. 3.4.2 Договору та розділ 4 Договору), встановлено графік повернення відповідачем отриманих коштів, а саме : до 01.12.2012 р. - 5 000,00 грн, до 01.12.2013 р. - 15 000,00 грн, до 01.12.2014 р. - 30 000,00 грн, до 01.12.2015 р. - 50 000,00 грн., а також визначена кінцева дата повернення отриманих коштів - 01.12.2015 р., що також відображено в графіку повернення коштів.

Отже, станом на 01.12.2015 р. відповідач зобов'язаний був повернути позивачу кошти в сумі 100 000 грн, тоді як згідно банківських виписок здійснив повернення лише 13 000 грн.

Таким чином, із врахуванням раніше прийнятого рішення у справі № 902/7/15 сума 50 000,00 грн станом на день розгляду справи в суді є простроченою.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимоги прокурора про стягнення боргу в розмірі 50 000,00 грн правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє дані позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу по поверненню отриманої позики.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про повне задоволення позову.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача згідно ст.49 ГПК України.

27.01.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Малкут", вул. Будьонного, 3, с.Велика Бушинка, Немирівський район, Вінницька область, 22845 (ідентифікаційний код - 37336394) на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств м. Київ в особі Вінницького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, вул. Соборна, 15А, кімната 511, м. Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код - 13320947) - 50 000 грн 00 коп. боргу.

3. Стягнути з Фермерського господарства "Малкут", вул. Будьонного, 3, с.Велика Бушинка, Немирівський район, Вінницька область, 22845 (ідентифікаційний код - 37336394) на користь прокуратури Вінницької області, вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код - 02909909) - 1 218 грн 00 коп. відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

4. Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Повне рішення складено 29 січня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул. Будьонного, 3, с. Велика Бушинка, Немирівський район, Вінницька область, 22845.