РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

26 січня 2016 року Справа № 902/1306/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Василишин А.Р.

за участю представників сторін:

позивача - директора ОСОБА_1, пред-ка ОСОБА_2 (пост. дов. №22 від 01.01.2015 р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача приватного малого підприємства "Овіс"

на рішення господарського суду Вінницької області від 19.10.15 р.

у справі № 902/1306/15 (суддя Мельник П.А. )

за позовом приватного малого підприємства "Овіс"

до відповідача публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

про стягнення вартості безпідставно набутого майна в сумі 73033,56 грн. та про зобов'язання укласти договір

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення господарського суду Вінницької області від 19.10.2015 р. у справі № 902/1306/15 відмовлено у задоволенні позову приватного малого підприємства "Овіс" до публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" про стягнення вартості безпідставно набутого майна в сумі 73 033,56 грн. та про зобов'язання укласти договір про використання нежитлового приміщення для розміщення трансформаторної підстанції.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач приватне мале підприємство "Овіс" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 19.10.2015 р. у справі № 902/1306/15 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог приватного малого підприємства "Овіс", а саме: стягнути з публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на користь приватного малого підприємства "Овіс" залишкову вартість трансформатора у грошовому вигляді в сумі 40569,16 грн. згідно з розрахунком, 30427,05 грн. інфляційних нарахувань, 1783,93 грн. 3% річних, 253,42 грн. пені, зобовязати публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" укласти договір про використання нежитлового приміщення для розміщення трансформаторної підстанції з приватним малим підприємством "Овіс" в порядку та умовах, викладених в проекті договору, доданому до позовної заяви, а також стягнути з відповідача на користь скаржника 2436,00 грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви та 2679,60 грн. витрат на оплаті судового збору за подання апеляційної скарги;

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що рішення господарського суду Вінницької області від 19.10.2015 р. у справі № 902/1306/15 підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зокрема, скаржник звертає увагу суду на наступне.

05 січня 2000 року приватним малим підприємством "Овіс" куплено трансформатор силовий масляний 1ВП НО 905, заводський № 426502, потужністю 400 кВА, напругою 10 кВ, дата випуску 19.08.1994 р., виробник завод «Укрелектроаппарат», м.Хмельницький, який був встановлений в 2002 році на трансформаторну підстанцію по вул. Пушкінська,104 в м.Могилів-Подільський, яка знаходиться у приватній власності підприємства, для забезпечення електроенергією території 0,9635 га та прилеглих до цієї території вулиць приватного сектору.

Пояснює, що відсутність трансформатора в комірці трансформаторної підстанції була виявлена в грудні 2013 року головним енергетиком підприємства ОСОБА_3 в присутності представника структурної одиниці "Могилів-Подільські електричні мережі" публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго". Про цю подію жоден документ (акт тощо) не склали. В судовому засіданні представники скаржника пояснили також, що до грудня 2013 року постачання електричної енергії на територію обслуговування підприємства відбувалося, перебоїв з електропостачання не було.

Приміщення трансформаторної підстанції за усною домовленістю знаходилось в безоплатному користуванні структурної одиниці "Могилів-Подільські електричні мережі" публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго", і скаржник доводить, що відповідно до Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики від 25.07.2006 р. № 258 (у редакції наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 13.02.2012 р. № 91), доступ до трансформаторних підстанцій мали лише робітники електричних мереж, які мають дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

На звернення приватного малого підприємства "Овіс" про виявлення відсутності трансформатора, надання інформації щодо його місцезнаходження та про повернення власнику, що підтверджується листом б/н від 12.10.2014 р. з додатком до нього - копією листа № 38 від 16.05.2014р., відповіді, будь-яких пояснень чи заперечень ні структурна одиниця в м.Могилів-Подільський, ні ПАТ "Вінницяобленерго" не надало.

В подальшому скаржник звертався до відповідача з листом № 25 від 19.06.2015 р. з проханням розглянути питання про повернення вартості трансформатора грошовими коштами, і відповідач на вказане звернення такод відповіді не надав.

Скаржник стверджує, що представник відповідача в суді першої інстанції пояснила, що на запит ПМП "Овіс" в 2014 році ПАТ "Вінницяобленерго" проводило службове розслідування по факту «зникнення» трансформатора із трансформаторної підстанції. Проте, господарським судом не взято до уваги усне клопотання позивача про витребування матеріалів службового розслідування та відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Скаржник вказує, що в суді першої інстанції відповідачем було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності у звязку з тим, що акт виконаних робіт по ремонту трансформатора № 896 підписаний в серпні 2009 року, а це на думку відповідача свідчить про те, що трансформатор був переданий позивачу в 2009 році і відлік спливу позовної давності має бути розрахований з вересня 2009 року.

Скаржник заперечує проти такого твердження відповідача та господарського суду Вінницької області, оскільки позивачем подано позов про стягнення вартості безпідставно набутого майна (трансформатора) та про зобовязання укласти договір, оскільки претензій по ремонту трансформатора, який відбувся у серпні 2009 року позивач до ПАТ "Вінницяобленерго" не висував, тому початок перебігу позовної давності з серпня 2009 року не може бути мотивовано ст.261 ЦК України.

Посилаючись на ст.1212 ЦК України, скаржник, доводить, що правовідносини, що склалися між сторонами є позадоговірними, тому мало місце набуття та збереження відповідачем майна, набутого без достатньої правової підстави. Звертає увагу суду на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач пояснив, що не володіє інформацією, де знаходиться спірний трансформатор, тому повернути його законному власнику не може, відтак позивач з посиланням на норми ст.1213 ЦК України просив суд зобовязати відповідача повернути вартість безпідставно набутого майна.

Разом з тим, скаржник стверджує, що господарським судом Вінницької області не розглянуто одну з позовних вимог щодо зобовязання укласти договір по використанню приміщення трансформаторної підстанції, про що свідчить відсутність результату розгляду цієї позовної вимоги в мотивувальній та резолютивній частинах рішення від 19.10.2015 р. у даній справі.

Враховуючи викладене, скаржник вважає, що у позові відмовлено безпідставно, тому рішення господарського суду Вінницької області від 19.10.2015 р. у справі № 902/1306/15 є незаконним і підлягає скасуванню.

Відповідач публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" у відзиві на апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки господарський суд Вінницької області у повному обсязі дослідив усі обставини даної справи, дав належну оцінку усім доказам, які були надані сторонами по справі та постановив рішення по справі у відповідності до вимог чинного законодавства України /а.с.158-161 у т.1/.

Обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що товариству не відомо, яким чином в період з вересня 2009 року, коли трансформатор був встановлений в комірку після проведеного капітального ремонту, по грудень 2013 року останній зник з приміщення трансформаторної підстанції.

Твердження позивача/скаржника, що суд неправомірно задоволив заяву відповідача про застосування строків позовної давності, відповідач вважає таким, що спростовується підписаним позивачем актом виконаних робіт по ремонту трансформатора № 896 за серпень 2009 року, оскільки в той момент скаржник міг довідатись про наявність чи відсутність трансформатора в комірці трансформаторної підстанції, відвантаженого відповідачем після проведення його капітального ремонту.

Відповідач звертає увагу, що сторони усно домовились про можливість розміщення обладнання відповідача у приміщенні трансформаторної підстанції, з метою забезпечення постачання електроенергії споживачам. Жодного договору оренди (найму) ні трансформатора, ні трансформаторної підстанції сторонами укладено не було. Таким чином, стверджує, що відповідач не несе жодної матеріальної відповідальності за збереження майна позивача відповідно до норм Цивільного кодексу України, а тому є необґрунтованими зобовязання відповідача сплатити позивачу залишкову вартість трансформатора у грошовому вигляді в сумі 40569,16 грн.

Посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, відповідач доводить, що вимога позивача про сплату штрафних санкцій є безпідставною, оскільки жодного грошового зобовязання, а також прострочення виконання такого грошового зобовязання у відповідача перед позивачем не існує.

В судових засіданнях представники сторін підтримали свої позиції, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Відповідач не забезпечив явки представника в судове засідання 26.01.2016 р.

25.01.2016 р. від відповідача надійшли письмові пояснення /а.с.1-3 у т.2/, де зокрема, зазначено, що за період 2014-2015 років товариством не проводилось жодного службового розслідування за спеціальною процедурою відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань від 05.04.2007 р. щодо зникнення трансформатора з трансформаторної підстанції № 81. Натомість, в липні 2014 року товариством проведено внутрішню перевірку, в ході якої перевірено документи на проведення капітального ремонту трансформатора, пояснення працівників структурної одиниці "Могилів-Подільські ЕМ", які підтверджують факт непричетності товариства до зникнення трансформатора з приміщення трансформаторної підстанції. На підвтердження вказаних обставин відповідачем долучено копії пояснювальних записок та пояснень працівників структурної одиниці "Могилів-Подільські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" від 23.07.2014 р. /а.с.18-21 у т.2/ Крім того, відповідач, посилаючись на довідку ПМП "Овіс" № 64 від 24.03.2006 р. /а.с.16 у т.2/ зазначив, що на балансі позивача знаходиться трансформатор заводський № року виготовлення, тоді як відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт № 896, що підписаний уповноваженими представниками сторін, здійснювався капітальний ремонт трансформатора потужністю 400 кВа 1965 року виготовлення.

В своїх поясненнях відповідач, посилаючись на висновок дільничного інспектора Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області від 02.11.2015 р. щодо перевірки повідомлення громадянина ОСОБА_3 щодо фактів незаконного використання або викрадення відповідачем трансформатора позивача № 426502, доводить, що товариством не вчинялось будь-яких дій, що підпадають під ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення, тому мають місце цивільно-правові відносини між сторонами.

Щодо акцепту пропозиції позивача про укладення договору оренди, відповідач пояснив, що товариство не надавало позивачу акцепту на пропозицію щодо укладання договору про використання (оренди) приміщення трансформаторної підстанції на умовах проекту договору позивача, оскільки його укладення для товариства є недоцільним.

Крім того, відповідач звертає увагу, що на час вирішення спору земельна ділянка, на якій розташована трансформаторна підстанція № 81 та ј частину нежитлового приміщення цех металообробки, належить ОСОБА_4, а не позивачеві, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку, і ОСОБА_4 не заперечує проти розміщення трансформаторної підстанції відповідача на цій земельній ділянці, тому не буде необхідності у подальшому використанні трансформаторної підстанції позивача. Наголошує, що позивач добровільно надав відповідачеві приміщення трансформаторної підстанції № 81 у безоплатне користування і жодного разу не вимагав демонтувати його обладнання та припинити її безоплатне використання.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.245-246 у т.1/, явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершити розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

05 січня 2000 року відповідно до накладної № 17 від 05.01.2000 р. /а.с.30 у т.1/ приватним малим підприємством "Овіс" був придбаний трансформатор силовий масляний 1ВП НО 905, заводський № 426502, потужністю 400 кВА, напругою 10 кВ, дата випуску 19.08.1994 р., виробник - завод "Укрелектроаппарат", м.Хмельницький. Вартість трансформатора в сумі 45000,00 грн. оплачена позивачем

Даний трансформатор був встановлений у 2002 році на трансформаторну підстанцію по вул.Пушкінська, 104, яка знаходиться у власності підприємства на підставі рішення арбітражного (третейського) суду Вінницької області від 10.10.2001 р. у справі № 10 /а.с.32-37 у т.1/, що підтверджено цим рішенням та витягом комунального підприємства "Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВА № 483970 від 04.10.2004 р. /а.с.31 у т.1/.

Згідно з актом введення в експлуатацію основних засобів № 4 від 21.06.2002 р., затвердженим керівником ПМП "Овіс", проведено огляд трансформатора силового масляного 1ВП-905, заводський № 426502, потужність 400кВА, напруга 10 кВ, виробник завод "Укрелектроаппарат", м.Хмельницький. За результатами огляду у висновку зазначено, що трансформатор придатний для встановлення в трансформаторну підстанцію по вул.Пушкінська, 104 для забезпечення електричною енергією обєктів приватної власності підприємства, а також встановлено строк експлуатації з 01.07.2002 р. 720 місяців, тобто 60 років. Вказаний трансформатор встановлено в трансформаторній підстанції по вул. Пушкінська, 104 робітниками Могилів-Подільських електричних мереж /а.с.188 у т.1/.

Довідкою структурної одиниці "Могилів-Подільські електричні мережі" ПАТ "Вінницяобленерго" № б/н від 16.10.2015 р. /а.с.102 у т.1/ та № 10-61/9820 від 11.09.2015 р. /а.с.114 у т.1/ підтверджено, що за адресою: м.Могилів-Подільський, вул.Пушкінська, 104 структурна одиниця "Могилів-Подільські електричні мережі" обслуговує електрообладнання, яке розташоване у трансформаторній підстанції № 81.

З 10.12.2004 р. позивачеві належала також земельна ділянка, на якій були розміщені вищезазначені обєкти нерухомості, що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення серії ВВО № 165473 від 10.12.2004 р. /а.с.39-40 у т.1/ та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів серії АК № 050304 від 10.12.2004 р. /а.с.41 у т.1/.

15 липня 2009 року приватним малим підприємством "Овіс" та структурною одиницею "Могилів-Подільські електричні мережі" публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" укладено договір № 896 на ремонт трансформатора 400 кВА /а.с.42 у т.1/.

Відповідно до п. 2 розділу "Обовязки підрядника" визначено, що по закінченні робіт, підрядник здає замовнику обєкта виконані роботи, та надає акт випробування електрообладнання. Про це складається акт виконаних робіт за підписами обох сторін.

Позивач виконав попередню оплату за ремонт за зазначеним договором на суму 5319,16 грн., що підтверджено банківською випискою /а.с.45 у т.1/. Виконання відповідачем своїх зобовязань за договором підтверджено актом приймання виконаних підрядних робіт за серпень 2009 року № 896 та податковою накладною від 30.09.2009 р. на 5319,16 грн. /а.с.43-44 у т.1/.

З акту приймання виконаних підрядних робіт вбачається, що підрядник здав, а замовник ПМП «Овіс» - прийняв без зауважень виконані підрядні роботи з ремонту трансформатора 400 кВА на суму 5319,16 грн./а.с.43 у т.1/.

В судовому засіданні 26.01.2016 р. колегією суддів оглянуто оригінал вказаного акту, наданого позивачем, та здійснено порівняльний аналіз із копіями, наданими позивачем і відповідачем /а.с.43 у т.1 т а.с.9 у т.2/. Встановлено при цьому, що оригінал акту та копія, надана відповідачем містять відмітку про рік випуску трансформатора 1965 рік, тоді як матеріалами справи підтверджено належність позивачеві трансформатора 19994 року випуску, і відомості про належність йому іншого аналогічного трансформатора відсутні. В судовому засіданні 26.01.2016 р. директором підприємства «Овіс» пояснив, що для підприємства не мало значення, який трансформатор буде підключений та буде подавати електроенергію на територію підприємства, тому акт був підписаний без жодних зауважень.

Отже, позивач підписав без зауважень акт приймання виконаних ремонтних робіт, про що зазначено вище. Крім того, апеляційному суду позивач надав акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, затверджений директором підприємства «Овіс» 30.09.2009 р., з якого вбачається, що Могилів-Подільські електричні мережі здали з ремонту, а підприємство «Овіс» прийняло трансформатор масляний 400 кВА напругою 10кВ /а.с.189 у т.2/. Акт підписаний комісією позивача та головним бухгалтером 30.09.2009 р.

У позовній заяві позивач стверджує, що в грудні 2013 року головним енергетиком ПМП "Овіс" ОСОБА_3 було викликано представника Могилів-Подільських електричних мереж (Могилів-Подільських ЕМ) для огляду трансформатора потенційним покупцем та було виявлено, що в комірці трансформаторної підстанції трансформатор позивача відсутній, і комірка порожня. Відсутність трансформатора в підстанції, яка знаходилась в безоплатному користуванні Могилів-Подільських ЕМ, відповідачем не заперечувалась, проте заперечується причетність відповідача до зникнення трансформатора, належного ПМП "Овіс".

Колегія суддів звертає увагу, що наведені обставини, тобто виявлення зникнення трансформатора позивача у грудні 2013 року не підтверджені жодним доказом в порядку ст.ст.33-34 ГПК України. Такими доказами могли бути акти, складені комісійно за участю відповідача чи третіх осіб (наприклад, органу місцевого самоврядування тощо) або докази звернення у грудні 2013 року до органів внутрішніх справ із заявою про зникнення майна. Такі докази чи будь-які інші відсутні, тобто факт зникнення належного позивачеві майна у грудні 2013 року є непідтвердженим.

Позивач надав суду листи, адресовані відповідачеві 16.05.2014 р. /а.с.47 у т.1/, 12.10.2014 р. /а.с.46 у т.1/, які містять вимогу надати пояснення щодо відсутності трансформатора у комірці ТП № 82, віднайти його та повернути власнику або розглянути питання про повернення трансформатора грошовими коштами.

Відповідач надав суду лист позивача № 7 від 09.07.2014 р. /а.с.8 у т.2/, за змістом якого позивач просить відповідача після грудня 2013 року допомогти легалізувати трансформатор ОВП.468.060, який після ремонту не був встановлений у ячейку ТП № 81.

Отже, протягом 2014 року позивач виявив суперечливі позиції щодо відсутності трансформатора.

Такі листи не є допустимими доказами як факту зникнення майна (трансформатора), так і часу, коли відбулась така подія. Відомості щодо встановлення чи не встановлення трансформатора після ремонту 2009 року суду не надані, однак вищезазначені акти приймання-передачі робіт та приймання-передачі основних засобів є належними та допустимими доказами того, що позивач прийняв без зауважень виконані роботи та одержав від відповідача трансформатор.

У позові підприємство «Овіс» просить суд стягнути з ПАТ "Вінницяобленерго" залишкову вартість трансформатора в сумі 40 569,16 грн. відповідно до норм ст. 1212, 1213 ЦК України, а також просить стягнути 30427,05 грн. інфляційних нарахувань, 1783,93 грн. 3% річних, 253,42 грн. пені з цієї суми (вартості трансформатора) та зобовязати публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" укласти договір про використання нежитлового приміщення для розміщення трансформаторної підстанції з приватним малим підприємством "Овіс" в порядку та умовах, викладених в проекті договору, доданому до позовної заяви.

Відповідно до ухвали про порушення провадження у даній справі від 21.09.2015 р. господарський суд Вінницької області прийняв таку позовну заяву до розгляду.

Відповідно до оскаржуваного рішення суд першої інстанції вімовив у задоволенні позову приватного малого підприємства "Овіс" з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення не вбачається висновку суду щодо встановленого ним порушених прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Не визначив також суд початковий момент перебігу позовної давності, встановивши лише, що в серпні 2009 року сторонами був підписаний акт виконаних робіт по ремонту спірного трансформатора.

Отже, відмова у позові є немотивованою.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" розяснено, якщо у процесі перегляду справи апеляційним господарським судом буде встановлено, що суд першої інстанції, приймаючи процесуальний акт, неправомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, або припинив провадження чи залишив без розгляду позов у певній частині, або ж не розглянув одну чи кілька заявлених вимог, у тому числі в зв'язку з неправомірною відмовою в прийнятті зустрічної позовної заяви тощо, суд апеляційної інстанції повинен самостійно усунути відповідне порушення. Він не в праві передавати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. Пленум вищого спеціалізованого суду за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики дає розяснення рекомендаційного характеру з питань застосування спеціалізованими судами законодавства при вирішенні справ відповідної судової спеціалізації.

Пунктом 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що господарським судам слід враховувати правові позиції, викладені в чинних роз'ясненнях президії Вищого арбітражного суду України, роз'ясненнях та рекомендаціях президії Вищого господарського суду України та в постановах пленуму Вищого господарського суду України з питань застосування господарськими судами норм процесуального права.

Враховуючи наведені розяснення Пленуму Вищого господарського суду України, колегія суддів оцінила докази у справі в їх сукупності та дійшла висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (в т.ч. майно такого роду). У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Норма за рахунок іншої особи (потерпілого) передбачає, що одночасно відбуваються два процеси : навається або зберігається майно однією особою (набувачем) та втрачається майно іншою особою.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин - переходу майна від однієї особи до іншої: жодним доказом не підтверджено, що відповідач порушив законне право (право володіння та користування) позивача та набув чи зберігав його майно трансформатор.

Так, позивач не стверджує, що трансформатор після ремонту у 2009 році не був повернутий відповідачем, і у справі відсутні докази про таке. Зокрема, акти приймання-передачі робіт та самого трансформатора, про які зазначено вище, не дозволяють дійти такого висновку. Натомість позивач доводить, що в подальшому відповідач демонтував і привласнив трансформатор, однак будь-які докази на підтвердження таких протиправних дій відповідача відсутні.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що працівниками відповідача обслуговувався трансформатор позивача, як про це стверджує позивач. Так, відповідно до акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін /а.с.107-108 у т.1/, який є додатком № 2 до договору № 266 від 28 березня 2006 року про постачання електричної енергії /а.с.103-106 у т.1/, укладеного ПМП "Овіс" та позивачем в особі СО "Могилів-Подільські ЕМ", визначено, що межа балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін за стан та обслуговування електромереж і електроустановок установлюється на: 1. Наконечниках кабельних ліній живильних оп.№ КЛ-10 кВ ТП 34-ТП 135; 2. Наконечниках кабеля живлення, приєднаних до ввідних клем першого комутаційного апарата встановленого в:

2.1 РУ - 0,4 кВ ЗТП № 60 КЛ-0,4 кВ АВВГ 3x70+1x50; е 150 м;

2.2 РУ - 0,4 кВ ЗТП № 81 КЛ-0,4 кВ ПВ 4x16, е 15 м.

Лінійною схемою електропостачання "Нової території" по вулиці Пушкінська, 104 (Яйцебаза) /а.с.109 у т.1/, яка є додатком до договору № 266 від 28 березня 2006 року, що підписана представниками сторін, відображено, що у трансформаторній підстанції № 81 розташований лише один трансформатор КЛ-0,4 Кв потужністю 250 кВА, та від якого здійснюється живлення столярного, меблевого та металообробного цехів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що постачання електроенергії здійснювалось трансформатором, який перебуває на балансі структурної одиниці "Могилів-Подільські електричні мережі". Докази того, що при цьому використовувався трансформатор позивача відсутні.

За наведених обставин в їх сукупності відсутні підстави для висновку, що відповідачем порушено право позивача - безпідставно набуто майно останнього і, відповідно, відсутні підстави для стягнення вартості цього майна за неможливості його повернення в натурі.

Тому позовна вимога про стягнення вартості трансформатора з відповідача не підлягає задоволенню як безпідставна.

Позовні вимоги про стягнення вартості трансформатора з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені не підлягають задоволенню як похідні. При цьому колегія суддів зазначає, що зобов'язання з відшкодування вартості безпідставно набутого майна не є грошовим зобов'язанням (простроченим грошовим зобовязанням) у розумінні ст.625 ЦК України та норм Цивільного і Господарського кодексів України про штрафні санкції, тому відсутні правові підстави для стягнення вартості безпідставно набутого майна з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені.

Колегія суддів не вбачає також підстав для задоволення позовної вимоги про примусове укладення договору оренди нежитлового приміщення площею 48 кв.м для розміщення трансформаторної підстанції в порядку та на умовах, викладених у запропонованому позивачем проекту договору /а.с.62-64 у т.1/. Встановлено при цьому, що проект договору направлений позивачем відповідачеві цінним листом 17.06.2015 р./а.с.60-80 у т.1/ та залишений останнім без акцепту та без реагування.

Суду відповідач пояснив, що заперечує проти укладення договору нежитлового приміщення з позивачем, оскільки не вбачає у цьому доцільності. Крім того, земельна ділянка, на якій розташована трансформаторна підстанція, на даний час належить на праві власності громадянину ОСОБА_4, який не заперечує проти розміщення трансформаторної підстанції відповідача на його земельній ділянці. Такі пояснення підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями власника земельної ділянки за адресою: м. Могилів-Подільський, вул.Пушкінська, 104, ОСОБА_4, який не заперечує у разі необхідності встановлення на його земельній ділянці нової трансформаторної підстанції /а.с.118 у т.1/. Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку підтверджено Державним актом /а.с.113 у т.1/

Згідно з ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суд у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Відповідно до ст.ст.626, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Можливість спонукання до укладення договору за рішенням суду за умови виникнення переддоговірного спору можливе лише з наступних підстав: укладення договору необхідне у сфері державних закупівель, обовязковість укладення договору прямо передбачена законом, укладення договору випливає з попереднього договору, передбачене будь-яким іншим договором чи випливає з умов мирової угоди, затвердженої судом. Таким чином, відповідач мотивовано не надавав позивачу акцепту пропозиції щодо укладення договору про використання (оренди) приміщення трансформаторної підстанції на умовах проекту позивача, оскільки умовам даного договору не відповідали вимогам товариства, а його укладення є недоцільним.

Отже, переддоговірні спору можуть бути предметом розгляду суду, якщо спір виник при укладенні господарських договорів, укладання яких є обовязковим на підставі закону та в інших, вище перелічених випадках, встановлених законом.

Такі підстави для зобовязання укласти договір в даному випадку відсутні, тому позовна вимога про примусове укладання договору на використання приміщення - безпідставна.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності /а.с.120 у т.1/. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню судом за їх безпідставністю, позовна давність застосованню не підлягає.

Відповідно до абз.6 п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" судове рішення не підлягає скасуванню, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню. Рішення господарського суду Вінницької області від 19.10.2015 р. у справі № 902/1306/15 скасуванню чи зміни за ст.104 ГПК України не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача приватного малого підприємства "Овіс" залишити без задоволення. Рішення господарського суду Вінницької області від 19.10.2015 р. у справі № 902/1306/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 902/1306/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Василишин А.Р.