РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016Справа №910/28960/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "АВК"

до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ»

про внесення змін до кредитного договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011 року

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Атаманюк Т.О. - представник аз довіреністю № 09-32/09 від 29.05.2015 року;

Яцук С.В. - представник за довіреністю № 09-32/658 від 16.11.2015 року;

Мосунова Ю.А. - представник за довіреністю № 09-32/615 від 26.10.2015 року;

Ганзієнко Д.С. - представник за довіреністю № 09-32/618 від 26.10.2015 року;

від третьої особи: Лавринович В.О. - представник за довіреністю № 01/1931 від 23.07.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "АВК" до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про внесення змін до кредитного договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.09.2011 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №20-2577/2-1.

У зв'язку з загостренням соціальної та економічної ситуації на сході України та проведення антитерористичної операції, що на думку позивача є істотною обставиною та підставою для внесення змін до кредитного договору.

А тому, звернувся в суд з вимогою внести з 15 жовтня 2014 року зміни до кредитного договору №20-2577/2-1 укладеного 28.09.2011 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та приватним акціонерним товариством «АВК», а саме:

Викласти пункт 2.1. Кредитного договору № 20-2577/2-1 від 28.09.2011 в наступній редакції: « 2.1. Банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 80 000,00 (вісімдесят мільйонів) доларів США 00 центів (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором (далі - кредит або кредитна лінія), а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

Ліміт кредитної лінії зменшується починаючи з четвертого місяця, що слідує за місяцем, в якому Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» втратить чинність, згідно наступного графіку:

з 25 числа четвертого місяця з дати втрати чинності Законом 58 58 000 000,00

з 25 числа п'ятого місяця з дати втрати чинності Законом 55 55 400 000,00

з 25 числа шостого місяця з дати втрати чинності Законом 52 52 800 000,00

з 25 числа сьомого місяця з дати втрати чинності Законом 49 49 200 000,00

з 25 числа восьмого місяця з дати втрати чинності Законом 45 45 600 000,00

з 25 числа дев'ятого місяця з дати втрати чинності Законом 42 42 000 000,00

з 25 числа десятого місяця з дати втрати чинності Законом 38 38 400 000,00

з 25 числа одинадцятого місяця з дати втрати чинності Законом 34 34 800 000,00

з 25 числа дванадцятого місяця з дати втрати чинності Законом 30 30 000 000,00

з 25 числа тринадцятого місяця з дати втрати чинності Законом 25 25 000 000,00

з 25 числа чотирнадцятого місяця з дати втрати чинності Законом 20 20 000 000,00

з 25 числа п'ятнадцятого місяця з дати втрати чинності Законом 15 15 000 000,00

з 25 числа шістнадцятого місяця з дати втрати чинності Законом 10 10 000 000,00

з 25 числа сімнадцятого місяця з дати втрати чинності Законом 5 5 000 000,00

з 26 числа вісімнадцятого місяця з дати втрати чинності Законом 0,00»

викласти пункт 2.2. Кредитного договору № 20-2577/2-1 від 28.09.2011 в наступній редакції: «Дата остаточного повернення кредиту - 26 число вісімнадцятого місяця з дати втрати чинності Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». У разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами, що укладені або будуть укладені з банком, в частині погашення кредиту та/або його частини та/або сплати процентів за кредит, днем остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту є день настання такої події.

У разі несвоєчасного погашення суми, що перевищує ліміт кредитної лінії, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитною лінією є п'ятий робочий день з дня, у якому сталось таке перевищення».

Доповнити розділ 6 кредитного договору № 20-2577/2-1 від 28.09.2011 пунктом 6.14. наступного змісту: «З дня набуття чинності - 15.10.2014 до дня втрати чинності Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банк не нараховує позичальнику проценти за користування кредитними коштами, пеню та штрафні санкції.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.11.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.11.2015 року.

30.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" подало заяву про вступ у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

В судове засідання 30.11.2015 року представники сторін не з'явилися, вимоги ухвали суду від 16.11.2015 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою про отримання копії ухвали та рекомендованим повідомленням про вручення поштового від правлення № 016 відповідно, але 30.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач та відповідач подали клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.11.2015 року заяву ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" про вступ у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача задоволено. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, буд. 11, ), розгляд справи відкладено на 14.12.2015 року.

14.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 14.12.2015 року представник третьої особи заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та третьої особи винесли дане клопотання на розсуд суду

Представник позивача подав клопотання про долучення письмових доказів.

Представники відповідача заперечували проти клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

В судовому засіданні оголошено перерву до 12.01.2016 року.

12.01.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про призначення судової експертизи.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав клопотання позивача клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Представники відповідача заперечували проти поданого клопотання позивача.

Суд відмовив у задоволені клопотання про призначення судової економічної експертизи, оскільки, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Представники відповідача заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

28.09.2011 року між публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) та закритим акціонерним товариством "АВК" (позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-2577/2-1.

Відповідно до статуту приватного акціонерного товариства «АВК» (нова редакція) затвердженого рішення одноособового акціонера приватного акціонерного товариства «АВК» рішення (протокол) №45 від 25 грудня 2014 року, приватне акціонерне товариство «АВК» є акціонерним товариством, яке у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність з нормами Закону України «Про акціонерні товариства» здійснило зміну найменування з закритого акціонерного товариства «АВК», а також товариство має (несе) усі права і обов'язки закритого акціонерного товариства «АВК», є його правонаступником.

Згідно з п.2.1 договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 80 000 000,00 (вісімдесят мільйонів) доларів США 00 центів (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором (далі - кредит або кредитна лінія), а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що дата остаточного повернення кредиту - 26 вересня 2016 року. У разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами, що укладені з банком, в частині погашення кредиту та/або його частин та/або сплати процентів за кредит, днем остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту є день настання такої події.

У разі несвоєчасного погашення суми, що перевищує ліміт кредитної лінії, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитною лінією є п'ятий робочий день з дня, у якому сталось таке перевищення.

Кредит надається із наступним цільовим призначенням: рефінансування заборгованості Позичальника в інших комерційних банках: за Кредитним договором №З.ЗДС/05/2011-КЛТ від 18.02.2011 укладеним між ЗАТ «АВК» та ПАТ «Кредитпромбанк», за Кредитним договором б/н від 01.09.2006р укладеним між ЗАТ «АВК» та ПАТ «Корпоративний та Інвестиційний Банк Креді Агріколь», за кредитною угодою від 2 липня 2008 року, укладеним між ЗАТ «АВК» та ПАТ «Сітібанк», Сітібанк Н А. Лондонськая філія, ДЄГ, Інвесткредіт Банк АГ ПАТ «Сітібанк» та за кредитною угодою від 5 жовтня 2007 року, укладеною між ЗАТ «АВК» та Сітібанк H.A. Лондонськая філія (п.2.3 договору).

Впродовж 2011-2015 років сторонами укладено додаткові угоди про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №20-2577/2-1 від 28.09.2011р.

Відповідно до ч.1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 статті 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Положеннями ч.1 та 4 статті 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Пунктом 6.8 кредитного договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін у письмовій формі та є невід'ємними частинами цього договору.

Судом встановлено, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до кредитного договору з 15.10.2014 року у зв'язку з істотними обставинами.

Частиною 1 статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України при істотній зміні обставин (постанова Верховного суду України від 27.02.2012 за № 3-9гс12).

Таким чином, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

Відповідно при зверненні з вимогами про зміну умов договору, на підставі статті 652 ЦК України на позивача покладається, у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

В якості обґрунтування наявності істотної зміни обставин позивач наводить наступні аргументи:

при укладанні кредитного договору сторони не могли передбачити можливість погіршення умов ведення господарської діяльності в Донецькій області;

- позивач не має можливості здійснювати господарську діяльність як на території Донецької області, так і на іншій території України поза межами проведення АТО;

- позивач та відповідач знаходяться в різних економічних умовах;

- кредитний договір та звичаї ділового обороту не визначають особу, яка несе ризик погіршення умов ведення господарської діяльності в Донецькій області.

Щодо посилання позивача на неможливість сторін кредитного договору передбачити погіршення умов ведення господарської діяльності в Донецькій області при його укладанні то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між сторонами укладені додаткові угоди до кредитного договору (№ 20-1504/2-1 від 23.05.2014 р., договору про внесення змін до кредитного договору № 20-1791/2-1 від 17.07.2014 р., договору про внесення змін до кредитного договору № 20-0591/2-1 від 24.04.2015 р.) вже після настання "істотної зміни обставин", на яку посилається позивач та призупинення здійснення ним господарської діяльності, проте ним жодного разу не було надано пропозицій, подібних вимогам позовної заяви у даній справі.

Так, на момент підписання останньої на даний час редакції кредитного договору (з урахуванням договору про внесення змін до кредитного договору № 20-0591/2-1 від 24.04.2015 р.) "істотна зміни обставин" на яку посилається позивач вже існувала, що повністю спростовує зазначений аргумент позивача.

Як зазначено позивачем, відсутня можливості здійснювати господарську діяльність порушує співвідношення майнових інтересів сторін кредитного договору, що позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору.

Суд не погоджується з вищезазначеним твердженням позивача, оскільки останній отримав кошти банку та використав їх відповідно до умов кредитного договору. В свою чергу несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом позбавляють відповідача того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору, тобто не існує порушення співвідношення майнових інтересів сторін кредитного договору.

Крім того, відповідно до п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України.

Щодо вимоги позивача про продовження строків повернення кредитних коштів до втрати чинності Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», то суд вважає її неправомірною та зазначає, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1-3 статті 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не визначено період проведення антитерористичної операції, не можливо чітко встановити строк з якого позивач буде зобов'язаний відновити повернення кредитних коштів, а також строк остаточного повернення кредиту.

Відповідно до ч.1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч.1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що строк визначається виключно одиницями виміру часу і не може визначатись строком дії нормативно-правового акту.

Таким чином, вказана вимога позивача є незаконною, оскільки ставить під умову строк виконання кредитного договору, який є істотною умовою вказаного договору, а відтак має бути чітко визначений.

Позивач стверджує, що він не має можливості здійснювати господарську діяльність як на території Донецької області, так і на іншій території України поза межами проведення антитерористичної операції (надалі - АТО), тобто, відсутність у нього можливості усунути обставини, які зумовили "істотну зміну обставин".

В обґрунтування зазначеного позивач наводить ряд обставин, а саме:

- знаходження виробничих потужностей Позивача у м. Донецьк:

- відсутність можливості завезення сировини та вивезення готової продукції до та з м. Донецьк;

- прийняття позивачем рішення від 09.07.2014 про призупинення діяльності;

- вимушена зміна позивачем адреси реєстрації.

Проте, перебування позивача в зоні АТО, не визначається істотною зміною обставин в розумінні ст.. 652 ЦК України, що підтверджується правовою позицією, яку викладено у постанові Вищого господарського суду України від 06.08.2015 року у справі №910/635/15-г.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх вказаних умов, необхідних для внесення змін до кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні кредитного договору.

Позивачем не доведено наявності підстав, передбачених договором чи законом, в силу яких суд може прийняти рішення про внесення змін до договору, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З метою підтвердження обставин, на які посилається позивач, до даної позовної заяви додано Висновок про істотну зміну обставин № 1642/12.12-03 від 10.12.2015 року, виданий Донецькою торгово-промисловою палатою.

На підставі ст.ст. 3, 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Донецька ТПП підтвердила приватному акціонерному товариству «АВК» настання істотних змін за кредитним договором №20-2577/2-1 від 28.09.2011р.

Проте даний висновок не може бути прийнятий судом в якості належного доказу істотної зміни обставин.

Так, загальні правові, економічні та соціальні засади створення торгово-промислових палат в Україні, організаційно-правові форми і напрями їх діяльності, а також принципи їх взаємовідносин з державою визначає Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні" № 671 від 02 грудня 1997 року (далі - Закон № 671).

Права торгово-промислових палат визначені ст. 11 Закону № 671. З аналізу даної статті вбачається, що вона не визначає право регіональних торгово-промислових палат України засвідчувати істотні зміни обставин.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 11 Закону № 671, відповідно до якої методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України не приймаються судом до уваги оскільки із змісту ч. 1 ст. 11 Закону № 671 випливає, що Донецька торгово-промислова палата має право проводити за дорученням державних органів незалежну експертизу проектів нормативно-правових актів з питань економіки, зовнішньоекономічних зв'язків, а також з інших питань, що стосуються прав та інтересів підприємців; представляти і захищати законні інтереси торгово-промислової палати або за дорученням її членів їх інтереси; надавати за дорученням українських та іноземних юридичних і фізичних осіб послуги, пов'язані із захистом їх прав та інтересів, відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України; звертатися за дорученням осіб, права яких порушені, до Антимонопольного комітету України із заявами про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції; проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість; засвідчувати і видавати сертифікати про походження товарів, сертифікати визначення продукції власного виробництва підприємств з іноземними інвестиціями та інші документи, пов'язані із здійсненням зовнішньоекономічної діяльності; здійснювати декларування зовнішньоторговельних вантажів у випадках, передбачених законом; організовувати міжнародні виставки, національні виставки іноземних держав і окремих іноземних фірм, забезпечувати підготовку і проведення виставок українських товарів в Україні та за її межами; організовувати семінари, конференції, ділові переговори з економічних питань за участю українських підприємців та іноземних фірм як в Україні, так і за її межами; укладати необхідні для виконання функцій палат зовнішньоекономічні та інші угоди з українськими та іноземними суб'єктами підприємницької діяльності, а також з окремими громадянами; видавати інформаційні, довідкові, рекламні та методичні матеріали з питань своєї діяльності, а також газети, журнали та інші друковані матеріали для забезпечення підприємницької діяльності; створювати, реорганізовувати і ліквідовувати підприємства та інші організації з метою виконання статутних завдань у порядку, встановленому законом; самостійно визначати методи здійснення своєї діяльності, встановлювати структуру, штатний розпис, чисельність працівників, форми і розміри оплати та матеріального стимулювання їхньої праці згідно з законодавством України.

Вищий арбітражний суд у своєму листі "Про Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні" № 01-8/80 від 05 березня 1998 року також не встановлює необмежене коло повноважень регіональних торгово-промислових палат, а уточнює їх, враховуючи положення Інструкції про порядок проведення експертиз в ТПП України, затвердженої рішенням президії ТПП України, протокол N 76 від 10.06.92.

За таких обставин Висновок Донецької торгово-промислової палати про істотну зміну обставин № 1642/12.12-03 від 10.12.2015 року в силу положень ст. 33 та ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України не є належним та допустимим доказом істотної зміни обставин щодо правовідносин, що виникли між сторонами, які випливають з кредитного договору.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 25.01.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий