ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Справа № 909/579/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ТОВ «Кочіс Україна Імекс» № 6 від 03.07.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/3219/15 від 16.07.2015р.)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2015р.

у справі №909/579/15 (суддя П.А. Шкіндер)

за позовом ТОВ «Кочіс Україна Імекс», м. Івано-Франківськ,

до "Kocis s.r.l.", Via Roma, 60, 47030- San Mauro Pascoli (FC) Italia;

про стягнення заборгованості в сумі 3 000, 00 Євро (70230, 00 грн.)

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не з`явився, повідомлений відповідно до вимог ст. 3 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1996 р. (Гаага).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у звязку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Розпорядженням голови суду від 20.07. та 09.11.2015 р. змінювався склад когегії суддів. Новим складом суду розпочато розгляд справи та завершено прийняттям постанови.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Суд апеляційної інстанції отримав від органу запитуваної держави (Італії) (Ufficio Unico Ufficiali Giudiziari presso la Corte d'Appello di Roma) повідомлення про одержання прохання з долученими в перекладі на італійську мову документами, що підлягали врученню відповідачу (арк. 18 та 157). Також відповідно до ст. 6 Конвенції суд отримав від органу запитуваної держави (Ufficio Unico Ufficiali Giudiziari presso la Corte d'Appello di Roma) повідомлення про невручення документів відповідачу (арк. 121 та 124).

Згідно із ч. 2 ст. 15 Конвенції суд може постановити рішення за відсутності доказів вручення судового документа особисто відповідачеві, якщо з дати направлення документа сплинув строк, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців. З часу винесення ухвали про порушення справи пройшло шість місяців.

Правосуб`єктність відповідача підтверджується витягом з торгового реєстру торгово-промислової, сільськогосподарської і ремісничої палати Forli` - Cesena.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2015 р. (суддя Шкіндер П.А.) у даній справі позивачу відмовлено у прийнятті позовної заяви вих№5 від 27.05.2015 (вх№5825/15 від 27.05.2015) ТзОВ «Кочіс Україна Імекс» до відповідача «Kocis s.r.l.» про стягнення боргу в сумі 3000,00 Євро (70230 грн.).

Приймаючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що пунктом 7.1 контракту № 1/2014 від 01.11.2014 р. який був укладений між сторонами у справі відсутні умови які б передбачали підсудність даного спору господарським судам України (пророгаційної угоди), відповідно до наведеного, місцевий суд вважав, що даний спір не підлягає розгляду Господарському суду Івано-Франківської області, що є підставою для відмови у прийнятті позовної заяви.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою місцевого суду, апелянт (ТОВ «Кочіс Україна Імекс»), звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою про скасування ухвали про відмову у прийнятті позовної заяви.

Зокрема, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті ухвали було порушено норми матеріального права та не повно зясовано обставин справи, що мають значення для справи, а саме, судом не було враховано той факт, що спірний контракт був укладений між сторонами на території України в м. Івано-Франківськ, відтак даний спір підсудний судам України та слід застосовувати положення Закону України «Про міжнародне приватне право».

Крім того, апелянт вважає, що у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору застосовується право відповідно до ч. 2 та 3 ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право». Також апелянт звертає увагу суду на те, що будь яких застережень щодо місця розгляду спорів у контракті № 1/2014 не міститься.

У звязку із вищенаведеним апелянт вважає, що відмовляючи у прийнятті позовної заяви місцевий суд позбавив позивача конституційної гарантії, а саме права на звернення до суду за захистом порушеного права.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи те, що сторони по справі про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, оцінивши зібрані докази по справі, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, підставою у відмові в прийнятті позовної заяви місцевий господарський суд зазначив відсутність пророгаційної угоди в контракті від 31.05.2002 р. № 04-5/608.

Однак, з таким висновком місцевого господарського суду не можна погодитись виходячи з наступного.

Підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 124 ГПК України).

Відповідно до ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005 р. № 2709-IV суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно витягу з торгово-промислової, сільськогосподарської і ремісничої палати Forli` - Cesena, відповідач немає представництва на території України.

Пункту 7.1. Контракту № 1/2014 від 01.11.2014 р. (далі Контракт) сторони визначили, що у випадку недосягнення згоди по спірним питанням шляхом переговорів всі питання вирішуються у судовому порядку. Тобто сторони не визначили, яким саме судом будуть вирішуватись спори.

Згідно із п. 7 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005 р. № 2709-IV, як зазначалось вище, суди України можуть приймати до свого провадження і розгляду будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України, що має місце в даному випадку (п.1.1 Контракту). Дія, яка стала підставою для подання позову, мала місце на території України, що не взято до уваги місцевим господарським судом.

При цьому суд апеляційної інстанції визначає, що в даному випадку не іде спір про вибір права, що підлягає застосуванню до Контракту.

Враховуючи вищевикладене, відмова місцевого господарського суду у прийнятті позовної заяви за участю іноземного елементу та відсутності у контракті умов щодо розгляду спорів у судах України є незаконною. Аналогічну правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 26 червня 2007 року у справі № 7/26322.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Кочіс Україна Імекс», оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду скасувати, матеріали справи № 909/579/15 направити до місцевого господарського суду для розгляду по суті.

Відповідно до п.4.8 Постанови Пленуму ВГС України №7 від 21.02.13 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Таким чином, розподіл сум судового збору, які підлягають сплаті за подання апеляційної скарги належить розподілити місцевому господарському суду за результатами розгляду спору відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 105, 106 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2015р. у цій справі скасувати, справу направити в місцевий господарський суд для розгляду по суті.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 25.01.2016 р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.