ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 914/3056/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

при секретарі Угриновська І.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма Дока, б/н від 20.11.2015 ( вх. №01-05/5805/15 від 10.12.2015)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.10.2015

у справі № 914/3056/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма Дока

про стягнення 339 838, 45 грн

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2В.( довіреність від 21.12.2015);

відповідача: не зявився ( належно повідомлений).

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ науково-виробнича фірма Дока про стягнення заборгованості за кредитним договором №КЮ-ВКЛ-2001657 від 16.10.2013 в сумі 339 838, 45 грн, в т. ч.: 203 777,68 грн -заборгованість за строковим кредитом, 2 222,32 грн -заборгованість за простроченим кредитом, 644,23 грн- пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 33, 43 грн- 3% річних від суми простроченого кредиту, 2 606,66 грн -заборгованість за строковими процентами, 43 829,22 грн- заборгованість за простроченими процентами, 12 705, 67 грн -пеня за несвоєчасне повернення процентів, 659, 24 грн- 3% річних від суми прострочених процентів,73 360,00 грн- штраф.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі кредитного договору, укладеного банком та позичальником ТОВ НВФ «Дока», банк надав позичальнику грошові кошти у формі відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в розмірі 524 000, 00 грн, зі сплатою плати за користування кредитом в розмірі 27,99 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 15.10.2016 включно. Позичальник порушив умови кредитного договору №КЮ-ВКЛ-2001657 від 16.10.2013 щодо повернення суми кредиту, сплати процентів та інших зобов'язань, його загальна сума заборгованості станом на 14.08.2015 становить 339 838, 45 грн/

Посилаючись на ст.ст.525,526,530,611,612,629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.193 ГК України, позивач просив задоволити позов.

19.10.2015 позивач подав суду уточнений розрахунок заборгованості станом на 14.08.2015, згідно з яким забогованість відповідача за кредитним договором становить 333 560,61грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.10.2015 у справі №914/3056/15(суддя Мазовіта А.Б.) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ТОВ НВФ «Дока» на користь ПАТ «Дельта Банк» 206 000,00 грн заборгованості по кредиту, 46 435,88 грн заборгованості по сплаті процентів, 14,61 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 73 копійки 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту, 7 312, 12 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 437, 26 грн 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 73 360,00 грн штрафу. В задоволенні решти вимог відмовлено. Присуджено до стягнення з ТОВ НВФ «Дока» 6 671, 21 грн судового збору в дохід Державного бюджету України.

Рішення мотивоване нормами ст.ст. 509, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626 ,1048, 1050, 1054 ЦК України та ст.ст. 193, 230, 231, ГК України. При частковому задоволенні позову суд врахував поданий позивачем 19.10.2015 розрахунок заборгованості, здійснив його перерахунок та виходив з обгрунтованості позовних вимог, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору №КЮ-ВКЛ-2001657 від 16.10.2013.

Відповідач не погодився з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій не заперечує щодо порушення ним умов кредитного договору та прострочення виконання зобовязань, не заперечує щодо суми заборгованості та штрафних санкцій, присуджених до стягнення. Пояснює це тим, що у 2015 році в нього виникли фінансові труднощі. Однак вказує, що відповідач просив суд першої інстанції розстрочити виконання рішення, обґрунтоване клопотання щодо розстрочення було подане його представником 19.10.2015. Скаржник стверджує, що в порушення ст. 83 ГПК України суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його клопотання про розстрочення виконання рішення та безпідставно відмовив в його задоволенні. В апеляційній скарзі просить змінити рішення Господарського суду Львівської області від 19.10.2015 у даній справі шляхом розстрочення його виконання на 18 місяців.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника та зазначає, що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, вони не підтверджені жодними доказами.

В судове засідання представник скаржника не зявився, подав заяву від 26.01.2016, в якій просить надати можливість відповідачу самостійно в досудовому порядку погасити борг та відкласти розгляд справи.

Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду, вважає заяву про досудове врегулювання спору такою, що суперечить нормам ГПК

З огляду на те, що спір перебуває на стадії апеляційного провадження, колегія суддів вважає заяву відповідача про відкладення розгляду справи для надання можливості в досудовому порядку погасити борг такою, що суперечить закону та не підлягає до задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи 16.10.2013 ПАТ Дельта Банк (кредитор) та ТОВ НВФ ДОКА (позичальник) уклали кредитний договір №КЮ-ВКЛ-2001657 (а.с. 11-19).

Відповідно до п. 1.1. договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобовязується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобовязання за цим договором.

Надання кредиту здійснюється окремими частинами, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 524 000,00 грн та зменшенням максимального ліміту заборгованості у порядку, зазначеному в п. 1.1.2. цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,99% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 15 жовтня 2016 року включно, на умовах визначених цим договором (п. 1.1.1. договору).

Як встановлено п. 1.1.2. договору зменшення максимального ліміту заборгованості здійснюється рівними частинами, до 10 числа кожного місяця, на суму 14 555, 56 грн, починаючи з 10.11.2013 та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом, визначеним в п. 1.1.1. цього договору.

Пунктом 1.1.4 договору передбачено збільшення процентної ставки за користування кредитом до 32,99% при невиконанні умов, визначених пунктом 3.3.16 договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що кредит надається позичальнику з метою фінансування поточної діяльності.

Згідно з п. 2.2.2. договору, сплата процентів здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та в день кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом.

Пунктом 3.2.5. договору передбачено, що кредитор має право в односторонньому порядку відмовитись від надання позичальнику кредиту та/або від виконання будь-яких інших зобовязань перед позичальником, а також вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та можливих санкцій, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якого із зобовязань, визначених п. 3.3. цього договору, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для його виконання цим договором.

Відповідно до п.3.3.4 позичальник зобовязний, зокрема, повернути кредит в повному обсязі, сплатити проценти та комісії, а також можливі штрафні санкції у порядку та терміни, визначені цим договором.

Пунктом 4.1. договору втсановлено, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту/траншу, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити в повному обсязі проценти та комісії, передбачені цим договором.

Згідно з п. 4.2 договору у випадку порушення позичальником вимог п.п.3.3.1., 3.3.6. 3.3.16. цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2% від максимального ліміту заборгованості, визначеного п. 1.1.1. цього договору, за кожний випадок порушення.

Відповідно до п. 5.3. договору невиконання або неналежне виконання (прострочення виконання тощо) позичальником будь-якого свого зобовязання за цим договором, є подіями, при настанні яких припиняється кредитування кредитором позичальника, а позичальник здійснює дострокове повернення отриманого кредиту, сплачує кредитору проценти за користування кредитом, комісії та можливі штрафні санкції. Для цього кредитор надає під розписку уповноваженій особі позичальника або надсилає рекомендованим листом позичальнику відповідну письмову вимогу. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми в термін, зазначений у вимозі, кредитор по закінченню цього терміну має право предявити позов у відношенні позичальника.

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу грошові кошти, що підтверджується меморіальними ордерами:

- №71942644 від 16.10.2013 на суму 500 000,00 грн (а.с. 25);

- №75742301 від 29.10.2013 на суму 6 000,00 грн (а.с. 24);

- №91110140 від 20.12.2013 на суму 54 000,00 грн (а.с. 23);

- №92541214 від 26.12.2013 на суму 167 000,00 грн (а.с.22);

- №4682797 від 23.01.2014 на суму 25 000,00 грн (а.с. 21);

- №7235151 від 29.01.2014 на суму 12 000,00 грн (а.с. 20).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків, у звязку з чим у серпні 2015року банк звернувся до відповідача з вимогою претензією №741 про повернення заборгованості за договором, у відповідь на яку відповідач листом від 01.09.2015 просив провести реструктуризацію заборгованості зі списанням штрафу в сумі 73 360грн. Листом від 08.09.2015 банк відхилив пропозицію відповідача ( а.с. 59,60).

Згідно з поданим суду першої інстанції розрахунком позивача ( вх.№ 44428/15 від 19.10.2015)(а.с.69-70) станом на 14.08.2015 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 333 560, 61 грн, в т.ч.:206 000,00 грн заборгованість по кредиту, 46 435,88 грн заборгованість по процентах, 14,61 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 0,73 грн 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту, 7 312, 12 грн пеня за несвоєчасну сплату процентів, 437, 26 грн 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 73 360,00 грн штрафу.

Цей розрахунок перевірений судом та вказані в ньому суми заборгованості по кредиту, процентах, 3% річних та штрафних санкцій присуджені до стягнення, проти яких відповідач не заперечує.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

В силу ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено частиною 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1,2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту/траншу, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно п. 4.2. договору, у випадку порушення позичальником вимог п.п.3.3.1., 3.3.6.3.3.16. цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2% від максимального ліміту заборгованості, визначеного п. 1.1.1. цього договору, за кожний випадок порушення.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов кредитного договору банк надав позичальнику ТОВ НВФ «Дока» кредитні кошти, які підлягали поверненню шляхом зменшення максимального ліміту заборгованості рівними частинами до 10 числа кожного місяця на суму 14 555, 56 грн, починаючи з 10.11.2013 до 15.10.2016. За користування кредитом відповідач мав щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним, сплачувати проценти в розмірі 27,99% річних. Цей розмір процентів підлягав збільшенню до 32,99% річних при невиконанні зобовязань, визначених п.3.3.16 договору. Крім того, мав надавати щоквартально та щорічно свою звітність, щоквартально надавати виписки( довідки) з інших банків про наявність/відсутність поточних рахунків та руху коштів та руху коштів по них, наявність/відсутність кредитів та порук в інших банках тощо(пункти 3.3.9, 3.3. 10, 3.3.16.3).

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором виконував неналежним чином, у звязку з чим банк вимагав повернути всю заборгованість по кредиту, процентах за користування кредитом та сплатити 3% річних і штрафні санкції, загальна сума яких становить 333 560,61грн, правомірність нарахування якої перевірена судом, підтверджена матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи скаржника про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги та відмовлено у задоволенні поданого 19.10.2015 представником відповідача клопотання про розстрочення виконання рішення суду, з огляду на наступне.

Згідно з п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, може відстрочити чи розстрочити його виконання.

Пунктом 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

В матеріалах справи №914/3056/15 вказане клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду відсутнє. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували важкий фінансовий стан відповідача чи наявність конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач подавав суду першої інстанції клопотання про розстрочення виконання рішення чи будь-які докази на підтвердження важкого фінансового стану, чи наявності обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Таких доказів не подано і апеляційному суду.

Відтак апеляційний відхиляє доводи та вимоги скаржника, викладені в апеляційний скарзі, як безпідставні .

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення на рішення Господарського суду Львівської області від 19.10.2015 у справі № 914/3056/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 29.01.2016

ОСОБА_3 Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко