РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/29745/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Унікком»
доДочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
простягнення 347380 грн. 09 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Руденко А.Ю. - представник на підставі договору № 1003/15 від 10.03.2015.про надання правової допомоги та ордеру;

від відповідача: Білоножко Р.В. - представник за довіреністю № 1600/11-2015 від 03.11.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікком» з вимогами до Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення 347380 грн. 09 коп., з яких 190461 грн. 52 коп. основного боргу, 29844 грн. 96 коп. пені, 8813 грн. 02 коп. 3% річних та 118260 грн. 59 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 не у повному обсязі здійснив оплату за товар, поставлений позивачем за видатковими накладними № УН-000025 від 26.03.2014 (на суму 85542 грн. 24 коп.), № УН-000026 від 26.03.2014 (на суму 107322 грн. 00 коп.) та № УН-000052 від 26.06.2014 (на суму 31919 грн. 28 коп.), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 190461 грн. 52 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати товару, поставленого позивачем за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 (за вказаними видатковими накладними) позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 25650 грн. 89 коп., 3% річних у загальному розмірі 8199 грн. 20 коп. та інфляційні втрати у загальному розмірі 107979 грн. 93 коп.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 прострочив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № УН-000063 від 25.07.2014 (на суму 48769 грн. 32 коп.), у зв'язку з чим позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 4194 грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 613 грн. 82 коп. та інфляційні втрати у розмірі 10280 грн. 66 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 порушено провадження у справі № 910/29745/15; розгляд справи призначено на 11.12.2015.

09.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач зазначив, що за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 позивач поставив відповідачу автозапчастини, які не передбачені умовами вказаного договору (Додатком № 1 до договору) на суму 381267 грн. 90 коп. Крім того, відповідач зазначив, що за Договором поставки № 15/09 від 25.02.2014 позивач поставив відповідачу автозапчастини, які не передбачені умовами вказаного договору (Додатком № 1 до договору) на суму 83336 грн. 28 коп. Таким чином, оскільки істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, відповідач вказує на порушення Закону України «Про здійснення державних закупівель». При цьому, відповідач зазначив, що при закупівлі автозапчастин за Договором поставки № 15/09 від 25.02.2014 було виявлено перевищення закупівельних цін на деякі автозапчастини у порівнянні із цінами, зазначеними у Додатку № 1 до договору на загальну суму 10873 грн. 20 коп.

Крім того, відповідач зазначив, що слідчим відділом Дніпровського районного управління ГУМВС України в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні « 0015509 за зверненням Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з приводу вчинення службовими особами Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» розкрадання майна вказаної юридичної особи.

З огляду на вищевикладене, відповідач просив суд зупинити провадження у справі № 910/29745/15 та надіслати інформацію стосовно виявлених порушень чинного законодавства України до слідчих органів.

У судовому засіданні 11.12.2015, розглянувши вказане клопотання відповідача, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, у зв'язку з чим відмовив відповідачу у задоволенні клопотання в частині зупинення провадження у справі № 910/29745/15 та надіслання інформації стосовно виявлених порушень чинного законодавства України до слідчих органів.

У судовому засіданні 11.12.2015 представник позивача долучив до матеріалів справи письмові уточнення щодо періоду нарахування 3% річних.

У судовому засіданні 11.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 19.01.2016.

19.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач зазначив, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, утворилася внаслідок того, що відповідно до Наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 04.03.2015 № 68 та Наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 20.04.2015 № 93 відповідач змушений провести процедуру скорочення чисельності працівників у кількості 171 чоловік, яка вимагає здійснення розрахунків з працівниками шляхом виплати компенсації за невикористані відпустки та надання вихідної допомоги. Зокрема, відповідач зазначив, що на виконання зобов'язань перед працівниками, які звільняються, відповідачем вже виплачено понад 7 млн грн. Саме такі обставини (обов'язкові виплати вивільнюваним працівникам), як зазначає відповідач у клопотанні, призвели до складного фінансового стану відповідача, у зв'язку з чим виконання зобов'язань перед позивачем за спірними договорами стало неможливим.

З огляду на вищевикладене, відповідач просив суд зменшити суму позовних вимог та розстрочити виконання рішення суду.

Розглянувши у судовому засіданні 19.01.2016 вказане клопотання відповідача, суд дійшов висновку, що воно, по суті, є клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та клопотанням про розстрочення виконання рішення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 19.01.2016 заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та розстрочення виконання рішення суду; надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.01.2016 визнав суму основного боргу, просив суд зменшити розмір пені та розстрочити виконання рішення суду.

У судовому засіданні 19.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

13.03.2014 між Дочірнім підприємством «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікком» (виконавець) укладено Договір поставки № 18/09, відповідно до умов якого постачальник (виконавець) зобов'язується у 2014 році поставити частини та приладдя до автотранспортних засобів, а замовник зобов'язується приймати цей товар та своєчасно оплачувати його вартість. Код товару відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010-29.32.3 (частини та приладдя до моторних транспортних засобів).

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 товар поставляється постачальником та приймається замовником за номенклатурою (в асортименті), за ціною та у кількості, зазначеними у специфікаціях, що укладаються сторонами на кожну окрему замовлену партію поставки товару, згідно із загальною специфікацією, що є додатком № 1 до договору та є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 ціна договору визначається загальною сумою вартості товару, поставленого протягом строку дії договору, і становить 420933 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% 70155 грн. 50 коп.

Згідно з п. 4.1 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 розрахунки за кожну партію поставленого товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника згідно з специфікацією виключно в національній валюті України в безготівковій формі протягом 50 банківських днів з дня отримання документів, зазначених у п. 5.3 договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 оплата вартості партії товару здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що визначений у договорі.

Згідно з п. 5.1 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 поставка кожної партії товару здійснюється на умовах DDP (Правила Інкотермс у редакції 2000 року), що зобов'язує постачальника поставити товар за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 2.

Згідно з п. 5.2 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 строки поставки, асортимент, кількість товару, що поставляється за цим Договором, зазначаються у кожній окремій специфікації на кожну окрему партію поставки товару.

Відповідно до п. 5.3 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 при поставці кожної партії товару постачальник зобов'язаний передати замовнику рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну, всі необхідні документи, що підтверджують якість товару; у випадку поставки товару не у повному обсязі чи повернення частини товару, постачальник зобов'язаний надати замовнику розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної.

Згідно з п. 5.4 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 дата отримання замовником партії товару вказується у видатковій накладній.

Відповідно до п. 6.2 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 товар вважається переданим постачальником та переходить у власність замовника після підписання видаткової накладної.

Згідно з п. 13.1 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 цей договір набирає чинності з дати підписання договору уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє до 31.12.2014.

Невід'ємною частиною договору є Специфікація (Додаток №1), Перелік осіб постачальника, уповноважених приймати замовлення від замовника (Додаток №2) та Перелік осіб замовника, уповноважених направляти замовлення та приймати товар від постачальника (Додаток №3) - п.п. 15.1.1, 15.1.2 та 15.1.3 договору.

Так, Специфікацією до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 (Додаток №1) сторони погодили найменування товару, кількість та вартість автозапчастин; Додатком №2 до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 сторони визначили уповноважених осіб постачальника на приймання замовлення від замовника; Додатком №3 до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 сторони визначили уповноважених осіб замовника на замовлення та приймання товару від постачальника.

Крім того, 25.02.2014 між Дочірнім підприємством «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікком» (виконавець) укладено Договір поставки № 15/09, відповідно до умов якого постачальник (виконавець) зобов'язується у 2014 році поставити частини та приладдя до автотранспортних засобів, а замовник зобов'язується приймати цей товар та своєчасно оплачувати його вартість. Код товару відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010-29.31.2 (устаткування електричне, інше, до моторних транспортних засобів і його частин).

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 товар поставляється постачальником та приймається замовником за номенклатурою (в асортименті), за ціною та у кількості, зазначеними у специфікаціях, що укладаються сторонами на кожну окрему замовлену партію поставки товару, згідно із загальною специфікацією, що є додатком № 1 до договору та є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 ціна договору визначається загальною сумою вартості товару, поставленого протягом строку дії договору, і становить 107380 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% 17896 грн. 67 коп.

Згідно з п. 4.1 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 розрахунки за кожну партію поставленого товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника згідно з специфікацією виключно в національній валюті України в безготівковій формі протягом 50 банківських днів з дня отримання документів, зазначених у п. 5.3 договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 оплата вартості партії товару здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, що визначений у договорі.

Згідно з п. 5.1 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 поставка кожної партії товару здійснюється на умовах DDP (Правила Інкотермс у редакції 2000 року), що зобов'язує постачальника поставити товар за адресою: м. Київ, вул. Луначарського, 2.

Згідно з п. 5.2 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 строки поставки, асортимент, кількість товару, що поставляється за цим Договором, зазначаються у кожній окремій специфікації на кожну окрему партію поставки товару.

Відповідно до п. 5.3 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 при поставці кожної партії товару постачальник зобов'язаний передати замовнику рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну, всі необхідні документи, що підтверджують якість товару; у випадку поставки товару не у повному обсязі чи повернення частини товару, постачальник зобов'язаний надати замовнику розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної.

Згідно з п. 5.4 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 дата отримання замовником партії товару вказується у видатковій накладній.

Відповідно до п. 6.2 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 товар вважається переданим постачальником та переходить у власність замовника після підписання видаткової накладної.

Згідно з п. 13.1 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 цей договір набирає чинності з дати підписання договору уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє до 31.12.2014.

Невід'ємною частиною договору є Специфікація (Додаток №1), Перелік осіб постачальника, уповноважених приймати замовлення від замовника (Додаток №2) та Перелік осіб замовника, уповноважених направляти замовлення та приймати товар від постачальника (Додаток №3) - п.п. 15.1.1, 15.1.2 та 15.1.3 договору.

Так, Специфікацією до Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 (Додаток №1) сторони погодили найменування товару, кількість та вартість автозапчастин; Додатком №2 до Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 сторони визначили уповноважених осіб постачальника на приймання замовлення від замовника; Додатком №3 до Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 сторони визначили уповноважених осіб замовника на замовлення та приймання товару від постачальника.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладених між позивачем та відповідачем Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 та Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014, суд дійшов висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 26.03.2014 між сторонами складено Специфікацію № 2 до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014, якою сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість - 85542 грн. 24 коп.

Судом встановлено, що 26.03.2014 позивач поставив відповідачу узгоджений між сторонами у Специфікації № 2 товар на загальну суму 85542 грн. 24 коп., що підтверджується видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою позивача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, судом встановлено, що з боку замовника вказана видаткова накладна підписана ОСОБА_4, який є уповноваженою особою на приймання товару від постачальника (відповідно до Додатку № 3 до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014) та відповідно до Довіреності № 2219 від 26.03.2014 (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку-фактури № УН-000031 від 26.03.2014 на суму 85542 грн. 24 коп.

У судовому засіданні 11.12.2015 представник пояснив, що всі документи за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 передавались відповідачу в момент передачі товару, що не заперечувалось відповідачем, тобто вказаний рахунок-фактура та інші необхідні документи були передані уповноваженому представнику відповідача 26.03.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 розрахунки за кожну партію поставленого товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника згідно з специфікацією виключно в національній валюті України в безготівковій формі протягом 50 банківських днів з дня отримання документів, зазначених у п. 5.3 договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 при поставці кожної партії товару постачальник зобов'язаний передати замовнику рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну, всі необхідні документи, що підтверджують якість товару.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар на суму 85542 грн. 24 коп., отриманий від позивача 26.03.2014 за видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014, в строк до 11.06.2014 (включно).

Крім того, судом встановлено, що 26.03.2014 між сторонами складено Специфікацію № 3 до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014, якою сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість - 107322 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що 26.03.2014 позивач поставив відповідачу узгоджений між сторонами у Специфікації № 3 товар на загальну суму 107322 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою позивача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, судом встановлено, що з боку замовника вказана видаткова накладна підписана ОСОБА_4, який є уповноваженою особою на приймання товару від постачальника (відповідно до Додатку № 3 до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014) та відповідно до Довіреності № 2219 від 26.03.2014 (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку-фактури № УН-000032 від 26.03.2014 на суму 107322 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 11.12.2015 представник пояснив, що всі документи за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 передавались відповідачу в момент передачі товару, що не заперечувалось відповідачем, тобто вказаний рахунок-фактура та інші необхідні документи були передані уповноваженому представнику відповідача 26.03.2014.

Таким чином, враховуючи умови п.п. 4.1, 5.3 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити товар на суму 107322 грн. 00 коп., отриманий від позивача 26.03.2014 за видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014, в строк до 11.06.2014 (включно).

Також, судом встановлено, що 26.06.2014 між сторонами складено Специфікацію № 5 до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014, якою сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість - 31919 грн. 28 коп.

Судом встановлено, що 26.06.2014 позивач поставив відповідачу узгоджений між сторонами у Специфікації № 5 товар на загальну суму 31919 грн. 28 коп. що підтверджується видатковою накладною № УН-000052 від 26.06.2014, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою позивача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, судом встановлено, що з боку замовника вказана видаткова накладна підписана ОСОБА_4, який є уповноваженою особою на приймання товару від постачальника (відповідно до Додатку № 3 до Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014) та відповідно до Довіреності № 2265 від 26.06.2014 (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку-фактури № УН-000062 від 26.06.2014 на суму 31919 грн. 28 коп.

У судовому засіданні 11.12.2015 представник пояснив, що всі документи за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 передавались відповідачу в момент передачі товару, що не заперечувалось відповідачем, тобто вказаний рахунок-фактура та інші необхідні документи були передані уповноваженому представнику відповідача 26.06.2014.

Таким чином, враховуючи умови п.п. 4.1, 5.3 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити товар на суму 31919 грн. 28 коп., отриманий від позивача 26.06.2014 за видатковою накладною № УН-000062 від 26.06.2014, в строк до 08.09.2014 (включно).

Судом встановлено, що 29.07.2014 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 7000 грн. 00 коп. (призначення платежу - оплата згідно з рахунком-фактурою № УН-000031 від 26.03.2014), а 29.08.2014 відповідач сплатив грошові кошти у розмірі 27322 грн. 00 коп. (призначення платежу - оплата згідно з рахунком-фактурою № УН-000032 від 26.03.2014), що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями банківських виписок з рахунку позивача.

Таким чином, враховуючи, що рахунок-фактура № УН-000031 від 26.03.2014 був виставлений позивачем відповідно до видаткової накладної № УН-000025 від 26.03.2014 на суму 85542 грн. 24 коп., рахунок-фактура № УН-000032 від 26.03.2014 - відповідно до видаткової накладної № УН-000026 від 26.03.2014 на суму 107322 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що відповідач здійснив часткову оплату товару, поставленого позивачем саме за вказаними видатковими накладними.

Зважаючи на те, що будь-яких інших доказів оплати за видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014 та за видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014 як відповідачем так і позивачем суду не надано, а за видатковою накладною № УН-000052 від 26.06.2014 докази оплати відсутні, суд дійшов висновку, що у відповідача існує заборгованість за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 (а саме заборгованість з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014 - заборгованість становить 78542 грн. 24 коп.; заборгованість з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014 - заборгованість становить 80000 грн. 00 коп.; заборгованість з оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000052 від 26.06.2014 - заборгованість становить 31919 грн. 28 коп.), що разом становить 190461 грн. 52 коп.

Щодо тверджень відповідача, що за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 позивач поставив відповідачу автозапчастини, які не передбачені умовами вказаного договору (Додатком № 1 до договору) на суму 381267 грн. 90 коп., суд зазначає наступне.

При цьому, згідно з п. 6.3 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 прийняття-передавання товару від постачальника до замовника проводиться за кількістю і цінами згідно з специфікацією та видатковою накладною, за якістю - згідно з сертифікатами якості та іншою відповідною документацією.

Відповідно до п. 6.4 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 у разі невідповідності товару, що передається постачальником, за кількістю, ціною та/або якістю специфікації та/або сертифікатам чи іншій відповідній документації, товар не приймається замовником.

Таким чином, у випадку невідповідності товару, поставленого позивачем, відповідач мав право його не приймати.

Разом з тим, 19.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач зазначив, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, утворилася внаслідок того, що відповідно до Наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 04.03.2015 № 68 та Наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 20.04.2015 № 93 відповідач змушений провести процедуру скорочення чисельності працівників у кількості 171 чоловік, яка вимагає здійснення розрахунків з працівниками шляхом виплати компенсації за невикористані відпустки та надання вихідної допомоги. Зокрема, відповідач зазначив, що на виконання зобов'язань перед працівниками, які звільняються, відповідачем вже виплачено понад 7 млн грн. Саме такі обставини (обов'язкові виплати вивільнюваним працівникам), як зазначає відповідач у клопотанні, призвели до складного фінансового стану відповідача, у зв'язку з чим виконання зобов'язань перед позивачем за спірними договорами стало неможливим.

При цьому, у судовому засіданні 19.01.2016 відповідач визнав суму основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно з п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, у застосуванні відповідної норми господарським судам необхідно враховувати таке. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: - в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; - в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі.

Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості).

Визнання обставин учасниками судового процесу не є для господарського суду обов'язковим та остаточним. Суд може не прийняти такого визнання, якщо: - визнана обставина викликає сумнів у її достовірності, тобто у тому чи відповідає вона дійсності, оскільки не узгоджується з іншими обставинами, вже з'ясованими в тій же справі, або такими, що мають для останньої преюдиціальне значення; - сумнівною є добровільність визнання певних обставин, оскільки воно вчинене даним учасником судового процесу під впливом помилки, обману або ж погрози чи насильства, інших протиправних дій.

З огляду на те, що представник відповідача Білоножко Р.В. відповідно до довіреності № 1600/11-2015 від 03.11.2015 уповноважений на визнання позову та беручи до уваги, що факт визнання відповідачем суми основного боргу у розмірі 190461 грн. 52 коп. не викликає у суду сумніву, відповідає дійсності, узгоджується з іншими обставинами справи, суд приймає визнання відповідача щодо факту існування у нього заборгованості перед позивачем за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 у розмірі 190461 грн. 52 коп.

При цьому, судом встановлено, що 25.07.2014 між сторонами складено Специфікацію № 4 до Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014, якою сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість - 48769 грн. 32 коп.

Судом встановлено, що 25.07.2014 позивач поставив відповідачу узгоджений між сторонами у Специфікації № 4 товар на загальну суму 48769 грн. 32 коп., що підтверджується видатковою накладною № УН-000063 від 25.07.2014, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою позивача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, судом встановлено, що з боку замовника вказана видаткова накладна підписана ОСОБА_4, який є уповноваженою особою на приймання товару від постачальника (відповідно до Додатку № 3 до Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014) та відповідно до Довіреності № 2279 від 25.07.2014 (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку-фактури № УН-000076 від 25.07.2014 на суму 48769 грн. 32 коп.

У судовому засіданні 11.12.2015 представник пояснив, що всі документи за Договором поставки № 15/09 від 25.02.2014 передавались відповідачу в момент передачі товару, що не заперечувалось відповідачем, тобто вказаний рахунок-фактура та інші необхідні документи були передані уповноваженому представнику відповідача 25.07.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 розрахунки за кожну партію поставленого товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника згідно з специфікацією виключно в національній валюті України в безготівковій формі протягом 50 банківських днів з дня отримання документів, зазначених у п. 5.3 договору.

Відповідно до п. 5.3 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 при поставці кожної партії товару постачальник зобов'язаний передати замовнику рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну, всі необхідні документи, що підтверджують якість товару.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити товар на суму 48769 грн. 32 коп., отриманий від позивача 25.07.2014 за видатковою накладною № УН-000063 від 25.07.2014, в строк до 03.10.2014 (включно).

Судом встановлено, що 23.10.2014 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 26519 грн. 32 коп. (призначення платежу - оплата згідно з рахунком-фактурою № УН-000076 від 25.07.2014), та 12.08.2014 відповідач сплатив грошові кошти у розмірі 22250 грн. 00 коп. (призначення платежу - оплата згідно з рахунком-фактурою № УН-000076 від 25.07.2014).

Таким чином, враховуючи, що рахунок-фактура № УН-000076 від 25.07.2014 був виставлений позивачем відповідно до видаткової накладної № УН-000063 від 25.07.2014 на суму 48769 грн. 32 коп., суд дійшов висновку, що відповідач здійснив оплату товару, поставленого позивачем саме за вказаною видатковою накладною.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач у повному обсязі, однак із порушенням строків оплати, оплатив поставлений позивачем товар за видатковою накладною № УН-000063 від 25.07.2014 на суму 48769 грн. 32 коп.

Щодо тверджень відповідача, що за Договором поставки № 15/09 від 25.02.2014 позивач поставив відповідачу автозапчастини, які не передбачені умовами вказаного договору (Додатком № 1 до договору) на суму 83336 грн. 28 коп. та, що при закупівлі автозапчастин за Договором поставки № 15/09 від 25.02.2014 було виявлено перевищення закупівельних цін на деякі автозапчастини у порівнянні із цінами, зазначеними у Додатку № 1 до договору на загальну суму 10873 грн. 20 коп., суд зазначає наступне.

Згідно з п. 6.3 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 прийняття-передавання товару від постачальника до замовника проводиться за кількістю і цінами згідно з специфікацією та видатковою накладною, за якістю - згідно з сертифікатами якості та іншою відповідною документацією.

Відповідно до п. 6.4 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 у разі невідповідності товару, що передається постачальником, за кількістю, ціною та/або якістю специфікації та/або сертифікатам чи іншій відповідній документації, товар не приймається замовником.

Таким чином, у випадку невідповідності товару, поставленого позивачем, відповідач мав право його не приймати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 (зокрема, за видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014, видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014 та видатковою накладною № УН-000052 від 26.06.2014) у загальному розмірі 190461 грн. 52 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та були визнані відповідачем, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікком» в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» суми основного боргу у розмірі 190461 грн. 52 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати товару, поставленого позивачем за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 (зокрема, за видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014, видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014 та видатковою накладною № УН-000052 від 26.06.2014) та Договором поставки № 15/09 від 25.02.2014 (зокрема, за видатковою накладною № УН-000063 від 25.07.2014) позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 29844 грн. 96 коп., а саме: 9825 грн. 33 коп. пені за період з 12.06.2014 по 12.12.2014 за несвоєчасну оплату товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014, 11121 грн. 63 коп. пені за період з 12.06.2014 по 12.12.2014 за несвоєчасну оплату товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014, 4703 грн. 93 коп. пені за період з 09.09.2014 по 09.03.2015 за несвоєчасну оплату товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000052 від 26.06.2014, 4194 грн. 05 коп. пені за період з 04.10.2014 по 04.04.2015 за несвоєчасну оплату товару, поставленого за видатковою накладною № №УН-000063 від 25.07.2014.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.4 Договору поставки № 18/09 від 13.03.2014 та п. 10.4 Договору поставки № 15/09 від 25.02.2014 за несвоєчасну оплату поставленого товару постачальник має право стягнути із замовника пеню за кожен день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості (нарахування пені здійснено щодо кожної простроченої оплати за кожною видатковою накладною окремо з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат в межах шестимісячного періоду нарахування), у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікком» в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» пені у загальному розмірі 29844 грн. 96 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, щодо поданого відповідачем через канцелярію суду 19.01.2016 клопотання про зменшення позовних вимог, яке по суті є клопотанням про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач зазначив, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, утворилася внаслідок того, що відповідно до Наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 04.03.2015 № 68 та Наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 20.04.2015 № 93 відповідач змушений провести процедуру скорочення чисельності працівників у кількості 171 чоловік, яка вимагає здійснення розрахунків з працівниками шляхом виплати компенсації за невикористані відпустки та надання вихідної допомоги. Зокрема, відповідач зазначив, що на виконання зобов'язань перед працівниками, які звільняються, відповідачем вже виплачено понад 7 млн грн. Саме такі обставини (обов'язкові виплати вивільнюваним працівникам), як зазначає відповідач у клопотанні, призвели до складного фінансового стану відповідача, у зв'язку з чим виконання зобов'язань перед позивачем за спірними договорами стало неможливим.

Однак, суд зазначає, що вказані обставини не є тими підставами, при наявності яких суд може зменшити розмір пені.

Крім того, обов'язок відповідача з оплати товару, поставленого за спірними видатковими накладними, виник у 2014 році, а обставини, про які зазначає відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, виникли у 2015 році.

Також, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 8813 грн. 02 коп. (3409 грн. 74 коп. 3% річних за період з 12.06.2014 по 23.11.2015 за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014; 3640 грн. 37 коп. 3% річних за період з 12.06.2014 по 23.11.2015 за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014; 1149 грн. 09 коп. 3% річних за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000052 від 26.06.2014; 613 грн. 82 коп. 3% річних за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000063 від 25.07.2014 з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат), а також інфляційні втрати у загальному розмірі 118260 грн. 59 коп. (44823 грн. 68 коп. інфляційних втрат за період з червня 2014 року по жовтень 2015 року за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000025 від 26.03.2014; 45822 грн. 18 коп. інфляційних втрат за період з червня 2014 року по жовтень 2015 року за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000026 від 26.03.2014; 17334 грн. 07 коп. інфляційних втрат за період з вересня 2014 року по жовтень 2015 року за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000052 від 26.06.2014; 10280 грн. 66 коп. інфляційних втрат за період з листопада 2014 року по липень 2015 року за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № УН-000063 від 25.07.2014).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікком» в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3% річних у розмірі 8813 грн. 02 коп. та інфляційних втрат у розмірі 118260 грн. 59 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, у клопотанні, поданому через канцелярію суду 19.01.2016, відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Суд зазначає, що підставою для розстрочення виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Згідно з пунктом 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Положеннями пункту 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Однак, відповідачем не обґрунтовано та не доведено суду належними доказами наявності обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у термін, встановлений законодавством, зокрема, відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують скрутний фінансовий стан або загрозу банкрутства юридичної особи, в т.ч. звітів, балансів про фінансовий стан відповідача, довідок з банків, в яких відкриті рахунки відповідача, про відсутність на рахунках грошових коштів, тощо.

Крім того, подаючи заяву про розстрочку виконання рішення суду, заявник повинен навести графік такої розстрочки (із зазначенням конкретних дат платежу та сум грошових коштів, які будуть сплачені), що не було зроблено відповідачем у відповідному клопотанні, та, зокрема, обґрунтувати належними доказами можливість фактичного виконання поданого графіка розстрочки.

При цьому, суд зазначає, що ті обставини, про які зазначає відповідач у клопотанні про розстрочку виконання рішення суду (необхідність здійснення виплат вивільненим працівникам у зв'язку із скороченням чисельності штату) не є тими підставами, існування яких є підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Разом з тим суд зазначає, що відповідач не позбавлений права повторно звернутися до суду із клопотанням про розстрочку виконання рішення суду в будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання, надавши відповідні докази, в тому числі, щодо можливості фактичного виконання рішення суду відповідно до графіку розстрочки.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 17370 грн. 00 коп. витрат за послуги адвоката.

У відповідно до пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг лише адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № 1003/15 про надання правової допомоги від 10.03.2015, укладеного між Адвокатським об'єднанням «Астар» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікком», копію Додатково угоди № 1 від 10.11.2015, копію платіжного доручення № 165 від 20.11.2015 про сплату позивачем грошових коштів у розмірі 17370 грн. 00 коп. (оплата послуг адвоката) на рахунок Адвокатського об'єднання «Астар», копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5336 від 28.09.2012, виданого на ім'я Руденко А.Ю., та копію ордеру серії КВ № 28352 від 11.12.2015, виданого Адвокатським об'єднанням «Астар» на ім'я Руденко А.Ю. (представник позивача у судових засіданнях під час розгляду справи № 910/29745/15).

Так, відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 10.11.2015 до Договору про надання правової допомоги № 1003/15 від 10.03.2015 на виконання п. 4.2 договору сторони погодили вартість і об'єм послуг, що буде надаватись виконавцем замовнику. Так в рамках договору замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати послуги адвоката у питанні стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікком» заборгованості з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» за Договором поставки № 18/09 від 13.03.2014 та за Договором поставки № 15/09 від 25.02.2014 (основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних).

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 від 10.11.2015 до Договору про надання правової допомоги № 1003/15 від 10.03.2015 вартість послуг становить 17370 грн. 00 коп., без ПДВ.

При цьому, судом встановлено, що 20.11.2015 позивач сплатив Адвокатському об'єднанню «Астар» грошові кошти у розмірі 17370 грн. 00 коп., що підтверджується долученою позивачем до матеріалів справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення № 165 від 20.11.2015 (призначення платежу - оплата послуг адвоката по стягненню заборгованості згідно з Додатковою угодою № 1 від 10.11.2015 до Договору про надання правової допомоги № 1003/15 від 10.03.2015).

Відповідно до частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікком» задоволені у повному обсязі, витрати з оплати послуг адвоката покладаються на відповідача у повному обсязі, тобто у сумі 17370 грн. 00 коп.

При цьому, суд дійшов висновку, що сума відшкодування послуг адвоката, яка підлягає стягненню з відповідача є розумною та спів розмірною, з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи, кількість судових засідань у справі та складність справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 5 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, п. 6 ч. 1 ст. 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазобслуговування «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (02002, м. Київ, вул. Луначарського, буд. 2; ідентифікаційний код: 31059253) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікком» (02090, м. Київ, вул. Азербайджанська, буд. 8-А; ідентифікаційний код: 39003962) суму основного боргу у розмірі 190461 (сто дев'яносто тисяч чотириста шістдесят одна) грн. 52 коп., пеню у розмірі 29844 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 96 коп., 3% річних у розмірі 8813 (вісім тисяч вісімсот тринадцять) грн. 02 коп., інфляційні втрати у розмірі 118260 (сто вісімнадцять тисяч двісті шістдесят) грн. 59 коп., судовий збір у розмірі 5210 (п'ять тисяч двісті десять) грн. 70 коп. та витрати зі сплати послуг адвоката у розмірі 17370 (сімнадцять тисяч триста сімдесят) грн. 00 коп.

3. Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.01.2016

Суддя І.М. Отрош