ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р.Справа № 915/855/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін у судовому засіданні від 27.01.2016 р.:

від позивача: Важеніна С.А., за довіреністю;

від відповідача-1: ОСОБА_2;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Миколаївської області від 13.07.2015 року

по справі № 915/855/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юг-Сервіс"

до відповідачів: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Форсайт"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фактор"

про стягнення шкоди за втрачений вантаж у сумі 62000,00 грн. та 10100,05 грн. збитків,

У судовому засіданні 27.01.2016 р. згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Юг-Сервіс" (ТОВ "Агро-Юг-Сервіс", позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2, відповідач-1, скаржник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Форсайт" (ТОВ "Агро Форсайт", відповідач-2) про стягнення з відповідачів у солідарному порядку шкоди у розмірі вартості втраченого вантажу у сумі 62 000 грн. та 10 100,05 грн. збитків.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що ФОП ОСОБА_2 не виконав свої зобов'язання за укладеним з ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" договором-заявкою № 200814 від 20.08.2014 р. щодо доставки вантажу (20 тонн борошна) вантажоотримувачу - ТОВ "Фактор", чим позивачу заподіяно шкоду у розмірі втраченого вантажу - 62000,00 грн. Також позивач вказав, що кошти на виготовлення партії борошна, яке було втрачене відповідачем-1, є кредитними, і за укладеним між позивачем та ПАТ "Банк "Київська Русь" кредитним договором № 16114-46.1 від 13.02.2014 р. позивачу встановлено банком процентну ставку за користування кредитними коштами в розмір 31 %. Загальна сума відсотків, що сплачена позивачем банку за кошти, залучені на виробництво втраченої відповідачем-1 партії борошна, за розрахунком ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" становить 10 100,05 грн., тому позивач просив стягнути дану суму збитків, як і 62 000 грн. шкоди, солідарно з відповідачів, оскільки 20.08.2014 р. між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки, за умовами якого ТОВ "Агро Форсайт" поручився перед ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" за виконання обов'язків ФОП ОСОБА_2 за вищезгаданим договором-заявкою № 200814 від 20.08.2014 р.

У правове обґрунтування позову ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" послалось на ст.ст. 543, 554, 909, 924 ЦК України, ст.ст. 307, 308, ч.ч. 1, 3 ст. 314 ГК України.

01.07.2015 р. (вх. № 12131/15) до господарського суду Миколаївської області надійшла заява ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" про часткову відмову від позовних вимог, в якій позивач просив прийняти відмову ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" від всіх позовних вимог до ТОВ "Агро Форсайт" та стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" шкоду у розмірі вартості втраченого вантажу - 62 000,00 грн. та 10 100,05 грн. збитків.

Ухвалою місцевого господарського суду від 13.07.2015 р. прийнято відмову ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" від позову в частині всіх позовних вимог до ТОВ "Агро Форсайт" та припинено провадження у справі в частині всіх позовних вимог ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" до ТОВ "Агро Форсайт" на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.07.2015 р. по справі № 915/855/15 (суддя Олейняш Е.М.) позов задоволено частково: стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" 62 000,00 грн. шкоди у розмірі вартості втраченого вантажу, у частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача 10 100,05 грн. - відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано обґрунтованістю позовних вимог щодо стягнення з відповідача-1 на користь ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" 62 000,00 грн. шкоди у розмірі вартості втраченого вантажу та безпідставністю позовної вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_2 10 100,05 грн. збитків.

Не погодившись з рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.07.2015 р., ФОП ОСОБА_2 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно досліджено обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, скаржник зазначив, що він не був повідомлений про час і місце розгляду даної справи місцевим господарським судом, яким прийнято рішення без участі відповідача-1, а також судом не враховано факт проведення Кременчуцьким МВ УМВС України досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002703 від 17.09.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_2 про незаконне заволодіння невідомою особою вантажем (борошном), що належить замовнику, вартістю 62000,00 грн.

У засіданнях суду апеляційної інстанції представники позивача та ОСОБА_2 підтримали свої правові позиції щодо оскаржуваного рішення суду.

Представники відповідача-2 та третьої особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями з відмітками підприємства поштового зв'язку про вручення поштових відправлень, не скористались своїм процесуальним правом прийняти учать у судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-1, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі апеляційного розгляду справи, що 20.08.2014 р. між ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (перевізник) було укладено договір-заявку № 200814 (далі також - Договір-заявка), за умовами якого перевізник взяв на себе зобов'язання забезпечити подачу транспортного засобу та доставити вантаж у строки, за адресою та на умовах згідно даного Договору-заявки, а замовник - забезпечити завантаження/відвантаження транспортного засобу на протязі 12 годин з моменту подачі транспорту під завантаження/відвантаження.

Умовами Договору-заявки сторони погодили:

- транспорт - автомобіль НОМЕР_1/НОМЕР_2;

- водій - ОСОБА_5 тел. НОМЕР_3;

- маршрут: м. Миколаїв, вул. Кагатна, 1 - Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Космічна, 1;

- вантаж - борошно І сорту;

- вага, об'єм вантажу - 20 тонн;

- адреса навантаження: м. Миколаїв, вул. Кагатна, 1

- дата завантаження - 20.08.2014 р.;

- дата розвантаження - 20.08.2014 р.;

- одержувач вантажу - ТОВ "Фактор";

- вартість перевезення - 3350,00 грн.

Згідно п. 1.5 Договору-заявки перевізник зобов'язується забезпечити правильне оформлення документів, які свідчать про передачу вантажу одержувачу:

- видаткова накладна на товар;

- товарно-транспортна накладна.

Відповідно до п. 1.6 Договору-заявки перевізник зобов'язується відшкодувати замовнику шкоду, завдану в результаті нестачі, бою, псування, пошкодження вантажу. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж.

Строк дії договору-заявки закінчується після виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 2.2 Договору-заявки).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2014 р. автомобіль НОМЕР_1/НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_5 прибув до позивача для завантаження та здійснення перевезення вантажу. Власником вантажного автомобілю НОМЕР_1 та напівпричепу НОМЕР_2, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (серії НОМЕР_4 та НОМЕР_5), є ОСОБА_2. У цей же день замовник здійснив завантаження вантажу - 20 тонн борошна пшеничного на загальну суму 62000,00 грн. та оформив документи, які підтверджують передачу вантажу водію ФОП ОСОБА_2 для перевезення, а саме:

- видаткова накладна № 1220 від 20.08.2015 р., в який зазначено кількість відвантаженого вантажу 20 тонн та його вартість 62000,00 грн.;

- товарно-транспортна накладна № 00000521 від 20.08.2014 р., в якій вказані автомобільний перевізник - ФОП ОСОБА_2, автомобіль НОМЕР_1 та напівпричіп НОМЕР_2, прізвище водія - ОСОБА_5, кількість вантажу та його вартість, вантажоотримувач - ТОВ "Фактор", підстава для перевезення - договір-заявка № 200814 від 20.08.2014 р., видаткова накладна № 1220 від 20.08.2014 р. Отримання вантажу названим водієм підтверджується його підписом у даній товарно-транспортній накладній.

Однак, вантажоодержувачем - ТОВ "Фактор" цей вантаж не отримано, що підтверджується, зокрема, поясненнями самої третьої особи, чим завдано позивачу шкоду у розмірі вартості втраченого вантажу у сумі 62 000,00 грн. Дана обставина стала підставою для звернення ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" до суду із вказаним позовом.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 даного Кодексу передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 908 ЦК України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Договір перевезення пасажирів, що є предметом спору по справі, належить до категорії господарських.

Частинами 1-3 статті 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

У відповідності до ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308 ГК України).

Частиною 5 статті 308 ГК України передбачено, що про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

За приписами ч. 3 ст. 310 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення.

Згідно ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 1 статті 314 ГК України також передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Положеннями ч. 3 ст. 314 ГК України визначено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає:

у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;

у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість;

у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_2 не надано жодних доказів виконання умов Договору-заявки № 200814 від 20.08.2014 р. щодо доставки вантажу вантажоодержувачу - ТОВ «Фактор», так само як не надано доказів на підтвердження відсутності вини перевізника у втраті вантажу чи відшкодування вартості вантажу. За таких обставин, завдана позивачу шкода у розмірі вартості втраченого вантажу у сумі 62 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача-1 згідно вищенаведених положень чинного законодавства України та умов п. 1.6 Договору-заявки № 200814 від 20.08.2014 р.

Відтак, господарський суд першої інстанції підставно задовольнив позовну вимогу ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" про стягнення з ФОП ОСОБА_2 шкоди у розмірі вартості втраченого вантажу в сумі 62 000,00 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з ФОП ОСОБА_2 10 100,05 грн. збитків, то судова колегія зазначає наступне.

Як вище зазначалось, в обґрунтування позовних вимог в цій частині ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" зазначило, що 13.02.2014 р. між ним та ПАТ "Банк "Київська Русь" було укладено кредитний договір № 16114-46.1. Кошти на виготовлення партії борошна, яке було втрачене відповідачем-1, є кредитними. Відповідно до умов даного кредитного договору позивачу встановлено банком процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 31 %. Загальна сума відсотків, що сплачена позивачем банку за кошти, залучені на виробництво втраченої відповідачем-1 партії борошна, становить, за розрахунком названого товариства, 10 100,05 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (банк) та ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" (позичальник) було укладено кредитний договір № 16114-46.1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах: ліміт кредитної лінії - 769 560,00 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 25.08.2014 р., ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів (п.п. 1.1, 1.1.1.-1.1.3. договору).

23.12.2014 р. між банком та позичальником укладено договір про внесення змін № 3 до кредитного договору, пунктом 2 якого внесено зміни в п.п.1.1.5 розділу 1 кредитного договору та збільшено процентну ставку за користування кредитом до 31,0 % річних.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової (деліктної) відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відшкодування збитків можливе лише за наявності складу цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, наявність збитків у майновій сфері кредитора, а також причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї противоправної поведінки і її наслідків. Відсутність хоча б одного з перелічених вище елементів звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих ним на себе зобов'язань, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Розглянувши позовну вимогу про стягнення з відповідача-1 збитків у сумі 10 100,05 грн., місцевий господарський суд цілком обґрунтовано відмовив у цій частині позову, так як, по-перше, за умовами п. 1.1.3 кредитного договору № 16114-46.1 від 13.02.2014 р. ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів, а не виготовлення партії борошна, як вказав позивач; по-друге, у даному випадку відсутній причинний зв'язок між вищевказаними витратами позивача зі сплати банку відсотків за кредитом та протиправною поведінкою відповідача-1 у вигляді невиконання свого зобов'язання за Договором-заявкою.

Стосовно доводів скаржника про те, що він не був повідомлений про час і місце розгляду даної справи місцевим господарським судом, судова колегія зауважує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Договору-заявки, свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_6, свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_7 від 01.01.2012 р., даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також самої апеляційної скарги, адреса відповідача-1: 04050, АДРЕСА_1.

Частиною 1 статті 64 ГПК України передбачено, що суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

У п.п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно п.п. 3.9.2. названої постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

В матеріалах справи наявні докази надіслання судом відповідачу-1 за належною адресою (04050, АДРЕСА_1) ухвали місцевого господарського суду про порушення провадження у справі від 22.05.2015 р., ухвал про відкладення від 10.06.2015 р., від 01.07.2015 р. та рішення суд від 13.07.2015 р., однак відповідні поштові повідомлення повертались до господарського суду підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення.

Відтак, доводи скаржника про неповідомлення його про час і місце розгляду даної справи місцевим господарським судом спростовуються матеріалами даної справи.

Щодо посилань скаржника на те, що він не має абсолютно ніякого відношення до предмету спору у даній справі та на те, що судом не враховано факту проведення Кременчуцьким МВ УМВС України досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002703 від 17.09.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_2 про незаконне заволодіння невідомою особою вантажем (борошном), що належить замовнику, вартістю 62000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вище згадувалось, за умовами п. 1.6 укладеного між ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" та ФОП ОСОБА_2 договору-заявки № 200814 від 20.08.2014 р. між ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" перевізник зобов'язався відшкодувати замовнику шкоду, завдану в результаті нестачі, бою, псування, пошкодження вантажу, саме перевізник, яким є ФОП ОСОБА_2, несе повну матеріальну відповідальність за вантаж. При цьому, скаржник не заперечує факту добровільного укладення ним вказаного Договору-заявки.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником вантажного автомобілю НОМЕР_1/НОМЕР_2 та напівпричепу НОМЕР_2, на якому здійснювалося перевезення, належить саме відповідачу-1.

Видатковою накладною № 1220 від 20.08.2015 р. та товарно-транспортною накладною № 00000521 від 20.08.2014 р. підтверджується факт передачі водію відповідача-1 вищезгаданого вантажу для перевезення. Вантажоодержувачем - ТОВ «Фактор» цей вантаж не отримано і місцезнаходження отриманого перевізником вантажу невідомо.

Отже, на підставі умов Договору-заявки та вищенаведених положень чинного законодавства саме перевізник - ФОП ОСОБА_2 несе відповідальність за втрачений вантаж та повинен відшкодувати позивачу шкоду у розмірі вартості цього вантажу у сумі 62000,00 грн. При цьому, за вказаними вище положеннями ст. 314 ГК України, ст.ст. 924, 1166 ЦК України перевізник несе відповідальність за втрату прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата сталася не з його вини. Таким доказом може бути, зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, проте згідно наданого скаржником листа Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області від 30.11.2015 р. № 284 досудове розслідування по вказаному вище кримінальному провадженню триває.

Таким чином, скаржником не доведено, згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, що втрата вантажу сталася не з його вини, а тому підстави для звільнення його від цивільно-правової відповідальності в даному випадку відсутні.

Доводи ФОП ОСОБА_2 про відсутність правовідносин між ним та відповідачем-2 - ТОВ "Агро Форсайт" та неправомірне звернення позивача з позовом, в тому числі до даного товариства, не приймаються судовою колегією до уваги, так як, згідно матеріалів справи, 20.08.2014 р. між ТОВ "Агро Форсайт" (поручитель) та ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" (кредитор) укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання обов'язків ФОП ОСОБА_2 (боржником) за договором-заявкою № 200814 від 20.08.2014 р., укладеним між кредитором та боржником з усіма змінами та доповненнями до нього, відповідно до якого перевізник узяв на себе зобов'язання по перевезенню 20 тонн борошна пшениці вартістю 62000,00 грн. у строк до 29.08.2014 р.

Пунктом 1.2. даного договору поруки визначено, що у разі порушення боржником основного договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до умов договору поруки, 10.02.2015 р. ТОВ "Агро Форсайт" була вручена вимога про відшкодування шкоди у розмірі вартості втраченого перевізником вантажу, яка на час подання позову не була виконана.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частинами 1, 2 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Отже, враховуючи наведені обставини та умови договору поруки, а також вищевикладені положення чинного законодавства, позивач цілком правомірно звернувся із вищезгаданим позовом не тільки до ФОП ОСОБА_2, а й до ТОВ "Агро Форсайт", як до солідарних боржників.

Разом з тим, оскільки частиною 1 статті 78 ГПК України передбачено право позивача відмовитися від позову, тому вищезгадана відмова ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" від позовних вимог до ТОВ "Агро Форсайт" цілком відповідає положенням даної статті, а також статті 543 ЦК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Крім того, з ФОП ОСОБА_2 слід стягнути 791,70 грн. недоплаченого за подачу апеляційної скарги судового збору, виходячи з наступного.

Згідно вимог пп. 4 п. 2. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на час подання зазначеної вище апеляційної скарги), за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлена у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову ТОВ "Агро-Юг-Сервіс" у відповідності до приписів Закону України "Про судовий збір" було сплачено 1827,00 грн. судового збору, згідно квитанції № 0.0.387471163.1 від 19.05.2015 р. Отже, за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Миколаївської області від 13.07.2015 р. у справі № 915/855/15 сплаті підлягав судовий збір у сумі 2009,70 грн., в той час як ФОП ОСОБА_2 було сплачено лише 1218,00 грн. за квитанцією № 58 від 02.10.2015 р., тобто не доплачено 791,70 грн.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 13.07.2015 р. у справі № 915/855/15 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державного бюджету України /отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, код ЄДРПОУ отримувача: 38016923, банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011 № рахунку: 2002, код бюджетної класифікації 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), символ звітності 206 код ЄДРПОУ суду 26016990/ 791,70 грн. судового збору, недоплаченого за подачу апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: Я.Ф. Савицький

Суддя: Н.М. Принцевська