ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року Справа № 904/8892/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Дмитренко Г.К., Антонік С.Г.

при секретарі Мудрак О.М.

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №17 від 01.06.2015 р., представник;

представник позивача не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у справі №904/8892/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", смт. Ворзель, м. Ірпінь, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр "РАЇВСЬКИЙ", м.Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015р. у справі № 904/8892/15 (суддя: Назаренко Н.Г.) відмовлено в задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід".

Не погодившись з даним рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, як прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що у відповідності до норм діючого законодавства за прострочення платежу за договором може бути стягнуто пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки НБУ, а тому п.п. 5.2 5.4 Договору про стягнення штрафу слід визнати недійсними.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, представник позивача не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що коло представників у судовому засіданні не обмежено та те, що залучені до справи докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, якого належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні 27.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів 10.02.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроцентр "РАЇВСЬКИЙ" (далі - Продавець, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" (далі - Покупець, Позивач) укладено договір № АЦ-100215-003 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов'язаний в строк, вказаний в п. 3.2. цього договору, передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур (далі - товар), а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити товар на умовах цього договору: насіння кукурудзи Солонянський 298 СВ - 500 мішків, ціна без ПДВ - 303,75 грн., сума з ПДВ - 151 875,00 грн.; насіння кукурудзи Дніпровський 181 СВ - 100 мішків, ціна без ПДВ - 303,75 грн., сума з ПДВ - 30 375,00 грн.; насіння кукурудзи Подільський 274 СВ - 100 мішків, ціна без ПДВ - 303,75 грн., сума з ПДВ - 30 375,00 грн.; насіння кукурудзи Дніпровський 257 СВ - 300 мішків, ціна без ПДВ - 303,75 грн., сума з ПДВ - 91 125,00грн. Разом - 303 750,00 грн. Сума ПДВ - 60 750,00 грн. Усього з ПДВ - 364 500,00 грн.

Згідно п. 4.1. договору оплата за цим договором здійснюється покупцем на умовах відстрочення платежу в термін до 15 березня 2015року.

Розділом 5 Договору сторони передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання ними своїх обовязків за договором.

Відповідно до п.5.2 договору при простроченні оплати за п. 4.1. договору покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 10% від суми прострочення.

Пунктами 5.3-5.4 Договору сторони узгодили, що при простроченні оплати за п. 4.1. договору більше 7-ми календарних днів, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 15% від суми прострочення. При простроченні оплати за п. 4.1. договору більше 14-ти календарних днів, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 25 % від суми прострочення.

Цей договір набирає, чинності з моменту його підписання сторонами і діє до фактичного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 8.1. Договору).

Позивач у позовній заяві наполягає на тому, що за прострочення оплати по даному договору може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує суму, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки НБУ, на підставі чого просить суд визнати недійсними п.п. 5.2 5.4. Договору, якими встановлено розміри штрафу за прострочення оплати, що стало підставою для звернення з позовом до суду про визнання недійсними п.п. 5.2 5.4. договору.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, на підставі договорів чи інших правочинів.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

За вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказана правова норма кореспондується зі ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Постановою пленуму Вищого господарського суду Укаїни № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено, що: «пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею.» (п.2.1).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів підтримує висновок господарського суду про те, що стягнення з покупця штрафу за несвоєчасну оплату отриманого товару, встановлене п. п.5.2 5.4 Договору, яке сторони добровільно узгодили у Договорі, не суперечить вимогам закону, а тому не має підстав для визнання спірних пунктів договору недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідності до норм діючого законодавства за прострочення платежу за договором може бути стягнуто пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки НБУ, а тому п.п. 5.2 5.4 Договору про стягнення штрафу слід визнати недійсними, спростовується вищенаведеним та не може бути прийнято судом до уваги.

Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області відповідає чинним нормам матеріального та процесуального законодавства, встановленим фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" залишити без задоволення.

Рішення рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у справі №904/8892/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі 01.02.2016 року.