ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.02.2016 Справа № 920/1899/15
Господарський суд Сумської області, у складі судді Моїсеєнко В.М.. при секретарі судового засідання Сорока Л.М., розглянувши матеріали справи № 920/1899/15:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр технічної підтримки «МЕМ», м. Дніпропетровськ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», м. Суми

про стягнення 108959,81 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Лозовий О.А., довіреність від 30.12.2015р.

Від відповідача: Похилько Л.В., довіреність від 28.12.2015р.

Суть спору: позивач, згідно вимог позовної заяви, просить суд стягнути з відповідача 56892,58 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу № 3/100 від 10.06.2009 року, 3895,19 грн. 3 % річних, 2844,63 грн. пені, 45327,41 грн. інфляційних втрат, а також стягнути судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Відповідач подав відзив № б/н від 18.01.2016р. на позов, в якому, зазначив, що позивачем не надано доказів фактичної передачі товару (інструмент) відповідачу по оформленій в рамках виконання договору видатковій накладній № 1219 від 05.08.2013р. на суму 71115,72 грн., тому відповідач ставить під сумнів правильність нарахування штрафних санкцій. Крім того, відповідач заявляє, що сплинув річний термін позовної давності щодо стягнення пені, що є підставою для відмови у позові. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних (фінансових санкцій).

01.02.2016р. позивач подав додаткові пояснення щодо дати фактичної передачі товару ( інструмент) відповідачу по оформленій видатковій накладній № 1219 від 05.08.2013р. на суму 71115,72 грн., зазначає, що за умовами п.3.3 договору купівлі-продажу № 3/100 позивач та відповідач домовилися , що датою поставки вважається дата передачі товару покупцю, зазначена у видатковій накладній. За видатковою накладною № 1219 товар було передано уповноваженій особі відповідача - Клименко М.А., повноваження якого були підтверджені довіреністю від 05.08.2013р. № 32013. Отримано товар фактично 05.08.2013р. Згідно із п.2.3 договору оплата решти суми за договором мала здійснитись протягом 20 банківських днів після отримання товару. До 04.09.2013р. оплата не булла здійснена, що є порушенням відповідачем п.2.3 договору купівлі-продажу № 3/100 .

Відповідач подав заяву № б/н від 01.02.2016р. про застосування строку позовної давності, в якій посилаючись на норми ст. 258 ЦК України, яка передбачає спеціальний строк позовної давності в один рік щодо вимог по стягненню неустойки (штрафу, пені) , просить суд відмовити у стягненні пені в розмірі 2844,63 грн. через пропущення позивачем строку спеціальної позовної давності в один рік.

Представник позивача в даному судовому засіданні усно підтвердив факт не сплати відповідачем суми основного боргу, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання про застосування строку позовної давності до вимог по стягненню пені, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення 2844,63 грн. пені.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази, суд встановив:

10.06.2009р. між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр технічної підтримки «МЕМ» та відповідачем Відкритим акціонерним товариством « Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» ( попередня назва Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання) було укладено договір купівлі-продажу № 3/100,за умовами п.1.1 якого позивач зобов'язувався передати у власність покупця - відповідача товар, найменування та кількість якого зазначена у Специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Термін дії договору згідно із додатковими угодами продовжувався і в останнє додатковою угодою № 4 від 03.12.2013р. дію договору продовжено до 31.12.2015р.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи , 05.08.2013р. позивачем за видатковою накладною № 1219 від 05.08.2013р. на адресу відповідача поставлено товар на загальну суму 71115,72 грн. Товар отримано представником відповідача за довіреністю № 32013 від 05.08.2013р.

Відповідно до п.2.3 договору купівлі-продажу № 3/100 від 10.06.2009р., покупець ( відповідач) здійснює оплату в розмірі 100% вартості товару вказаного в Специфікації на банківський рахунок постачальника ( позивача) в наступному розмірі: попередня оплата в розмірі 20% загальної вартості товару зазначеного в рахунку - протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання покупцем від постачальника рахунку на оплату; 80% вартості товару зазначеного в рахунку - протягом 20 банківських днів з моменту отримання товару.

На виконання п.2.3 договору , відповідачем здійснено попередню оплату у розмірі 14223, 14 грн., решта суми за договором мала здійснитися протягом 20-ти банківських днів , тобто до 04.09.2013р. В порушення вимог п.2.3 договору, відповідач протягом 20-ти банківських днів після отримання товару розрахунки з позивачем не здійснив, його заборгованість станом на 04.09.2013р. становить 56892,58 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, позивач направив відповідачу претензію( а.с.22) № 53/11 від 13.11.2015 р., з проханням погасити заборгованість по оплаті поставленого товару.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-якій час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач розрахунки з позивачем своєчасно не провів, тому позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, яка відповідно до позовної заяви від 16.12.2015р. № 61/12 становить 108959,81 грн., в тому числі : 56892,58 грн. основного боргу, 45327,41 грн. інфляційних втрат, 3895,19 грн. 3% річних, 2844,63 грн. пені за несвоєчасну оплату товару.

Враховуючи викладені обставини, зокрема те, що факт виконання позивачем договірних зобов'язань підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідач, в свою чергу, доказів оплати отриманих від позивача товарів не подав, факт наявності основного боргу перед позивачем визнав, суд вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню щодо стягнення з відповідача на користь позивача 56892,58 грн. основного боргу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, так само як і 3% річних,, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р.).

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 45327,41 грн. інфляційних втрат та 3895,19 грн. 3% річних є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3 договору купівлі-продажу № 3/100 від 10.06.2009р. встановлено, що у разі прострочки оплати другого платежу ( доплата в розмірі 80% вартості партії товару) покупець ( відповідач) сплачує постачальнику ( позивачу) пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожний день прострочки , але не більше 5% від суми поставки.

Відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 2844,63 грн. за прострочку оплати поставленого товару на день пред'явлення позову, тобто станом на 25.12.2015р.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.2.3 договору купівлі-продажу № 3/100 від 10.06.2009р., відповідач зобов'язаний здійснити оплату 80% вартості товару зазначеного в рахунку - протягом 20 банківських днів з моменту отримання товару. Відповідно до платіжного доручення № 17403 від 13.09.2013р. відповідачем оплачено товар частково в розмірі 14223,14 грн.. замість 71115,72 грн., зазначених у рахунку № 1372 від 05.07.2013р.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивач дізнався про порушення свого права - 13.09.2013р., строк позовної давності за останнім рахунком виставленим позивачем закінчився 14.09.2014 року, а позов пред'явлений до суду у грудні 2015р., суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 2844,63 грн. задоволенню не підлягають.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві за рахунок відповідача суми сплаченого судового збору в розмірі 1591,73 грн. відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» ( 40004, м. Суми, вул.Горького,58, код 05747991) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр технічної підтримки «МЕМ» ( 49000, м. Дніпропетровськ, вул.Малишева,11, кв.25, код 33517193) 56892,58 грн. основного боргу, 45327,41 грн. інфляційних втрат, 3895,19 грн. 3% річних, 1591,73 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.В задоволенні позовних вимог про стягнення 2844,63 грн. пені - відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.02.2016року.

Суддя В.М. Моїсеєнко