ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 925/1960/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представник позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

представник відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Експериментальний науково-виробничий центр "ФОБОС"

до Черкаської міської ради

про визнання нечинним підпункту "з" пункту 31 Договору оренди землі від 25.09.2015,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Експериментальний науково-виробничий центр "ФОБОС" предявлено до господарського суду Черкаської області позов до Черкаської міської ради про визнання нечинним підпункту "з" пункту 31 Договору оренди землі від 25.09.2015, укладеного між ТОВ "Експериментальний науково-виробничий центр "ФОБОС" та Черкаською міською радою, в частині зобовязання Орендаря відшкодувати Орендодавцю суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 27.01.2015 № 2-275 до моменту набуття чинності договору оренди.

В обґрунтування позову позивач вказав, що він вважає, що підпункт "з" пункту 31 Договору оренди має бути визнаний судом недійсним з підстав його невідповідності вимогам п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу щодо сплати плати за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою; вимогам ст. 22 ЦК України стосовно визначеного у цій нормі поняття такого виду збитків як упущена вигода, відсутності факту невиконання або неналежного виконання зобовязання, оскільки зміст оспорюваного пункту охоплює лише період часу з моменту винесення рішення Черкаською міською радою до моменту набуття чинності договором оренди, а договірні зобовязання позивача виникають лише з договору оренди землі від 25.09.2015, а саме з моменту набуття чинності цим договором; приписам ЗК України та ЗУ "Про оренду землі", які не встановлюють обовязок орендаря відшкодовувати упущену вигоду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а. с. 45-46) повністю заперечив проти позову та просив відмовити позивачу в його задоволенні з мотивів безпідставності цього позову та просить при прийнятті рішення у даній справі врахувати позицію Вищого господарського суду України з аналогічного спору, викладену в постанові від 09.12.2015 у справі № 925/967/15.

Представник відповідача ОСОБА_2 у клопотанні від 05.01.2016 просить суд проводити розгляд справи без участі представника Черкаської міської ради у звязку із неможливістю бути присутньою у судовому засіданні через перебування в іншому судовому засіданні та неможливістю заміни представника.

Письмовим поясненням у справі (а. с. 55-58) позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, з підстав того, що відповідач посилається на постанову Вищого господарського суду України від 09.12.2015 у справі № 925/967/15, в якій мова йде про те, що позов обґрунтовано тим, що відшкодування упущеної вигоди можливе лише за наслідком невиконання зобовязання, а останнього між сторонами не існувало. Також позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що нарахування будь - якої неустойки можливе за умови порушення зобовязань за договором після набрання ним чинності, а також тим, що не завдав позивачу своїми діями збитків. Позивач в свою чергу посилається на постанову Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12 (5023/9057/11), в якій суд зазначає, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно - правової відповідальності, отже відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно - правова відповідальність не настає.

Відповідач не направив свого представника у судове засідання. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача та за наявними у справі матеріалами. Відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника однієї з сторін справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка такого представника не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання є правом сторони, а не обовязком.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, заперечила проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, просила позов задовольнити повністю та прийняти рішення у даному судовому засіданні, при прийнятті рішення у даній справі врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 28.01.2015 у справі №5023/3993/12 (5023/9057/11).

У судовому засіданні 26.01.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, суд встановив таке.

25 вересня 2015 року Черкаська міська рада (Орендодавець за договором, відповідач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Експериментальний науково-виробничий центр "ФОБОС" (Орендар за договором, позивач у справі) уклали Договір оренди землі, далі - Договір, згідно з яким Орендодавець на підставі рішення Черкаської міської ради від 27.01.2015 № 2-725 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, яка знаходиться по вул. 30-річчя Перемоги. 9/7. В оренду передається земельна ділянка площею 0,6500 га (кадастровий номер :05:036:0016) під газонаповнювальну компресорну станцію. За функціональним використанням земельну ділянку віднесено до категорії земель комерційного використання. На земельній ділянці знаходяться такі обєкти нерухомого майна та інфраструктури: газонаповнювальна компресорна станція (п. п. 1 -3 Договору).

Відповідно до пункту 8 Договору його укладено на 15 років (з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 27.01.2015 № 2-725).

На виконання умов Договору відповідач передав, а позивач прийняв в оренду земельну ділянку, про що було складено та підписано відповідний Акт приймання-передачі земельної ділянки (а. с. 21).

В оспорюваному підпункті "з" пункту 31 Договору сторони передбачили зобовязання Орендаря відшкодувати Орендодавцю суму упущеної вигоди (не отриманого прибутку) в розмірі орендної плати за весь період з дати прийняття рішення Черкаської міської ради від 27.01.2015 № 2-275 до моменту набуття чинності договору оренди. Також в цьому підпункті вказано, що у разі наявності документів, що підтверджують сплату за користування земельною ділянкою до моменту набуття чинності договору оренди землі, сума упущеної вигоди (не отриманого прибутку) відповідно зменшується на суму сплачених коштів.

Позивач вважає, що в порушення припису ст. 19 Конституції України відповідач діє за межами наданих йому повноважень, спірний підпункт "з" пункту 31 Договору оренди землі суперечить чинному законодавству, тому позивач звернувся з даним позовом до господарського суду і просить визнати недійсним підпункт "з" пункту 31 Договору оренди землі від 25.09.2015.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Відповідно до положень Податкового кодексу України плата за землю може здійснюватись у вигляді земельного податку та орендної плати.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Отже, наведені норми права передбачають різні види та форми відшкодування за землекористування.

Відносини між сторонами, повязані з укладенням та виконанням договору оренди землі від 25.09.2015, є цивільно-правовими, в яких Черкаська міська рада і Товариство з обмеженою відповідальністю "Експериментальний науково-виробничий центр "ФОБОС" є юридично рівними.

До загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, суть якої викладено у статті 627 ЦК України та полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В частині 3 статті 631 ЦК України також вказано, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Рішення щодо конкретних умов договору оренди землі відповідачем не приймалося. Тому безпідставними є доводи позивача про те, що підписавши спірний підпункт Договору, відповідач вийшов за межі наданих йому законом повноважень.

Судом встановлено і сторонами не заперечено, що відповідач є належним орендодавцем земельної ділянки за договором оренди землі від 25.09.2015. Позивач до укладення договору, а відповідно, після прийняття відповідачем рішення від 27.01.2015 № 2-275 про передачу землі в оренду, користувався земельною ділянкою і на ній розміщені обєкт його господарської діяльності -

газонаповнювальна компресорна станція.

За приписом статті 22 ЦК України упущена вигода є одним із можливих видів збитків, конкретний розмір якої може встановлюватися договором, а відповідно до частини 3 статті 631 цього Кодексу сторони можуть домовитися про поширення умов договору до відносин між ними, які виникли до його укладення.

В Земельному кодексі України, Законі України "Про оренду землі", Типовому договорі оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004, відсутня вказівка про те, що учасники земельних відносин не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства щодо порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі шляхом укладення відповідного договору.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ж до частин 1, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Аналіз вказаних вище норм чинного законодавства дає підстави стверджувати, що договір (чи окрема його частина) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. Разом з тим встановлення у договорі умови про застосування її до відносин між сторонами, які виникли до укладення цього договору, згідно наведених норм права не суперечить чинному законодавству, оскільки таке поширення правовідносин прямо передбачено у наведеній частині третій статті 631 ЦК України.

Також суд зазначає, що спірний пункт Договору не суперечить наведеним вище нормам статей 152, 156, 157 Земельного кодексу України про те, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, та не суперечать зазначеним вище приписам про те, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки.

З огляду на викладене, положення як земельного, так і цивільного законодавства не встановлюють заборону сторонам за договором врегулювати відносини із відшкодування неодержаних доходів у договірному порядку.

Подібну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 28.03.2011 року у справі № 51/600, у постанові Вищого господарського суду України від 09.12.2015 у справі № 925/967/15.

Таким чином, господарський суд не вбачає невідповідності підпункту "з" пункту 31 Договору вимогам вказаних позивачем у позові нормам чинного законодавства та Типового договору оренди землі, а відповідно і підстав для визнання вказаного підпункту цього договору недійсним.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 28.01.2015 суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки у справі, яка переглядалася, мова йде про примусове стягнення збитків, тоді як у даній справі позивач намагається визнати недійсним пункт Договору оренди, погодженого та підписаного повноважними представниками сторін без розбіжностей на момент його укладення, тобто рішення приймаються не у подібних правовідносинах.

На підставі статті 49 ГПК України, у звязку з відмовою в позові, понесені позивачем витрати на сплату судового збору повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 01.02.2016 (понеділок).

Суддя А.Д. Пащенко