Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

02.02.2016 Справа № 927/19/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" Українська страхова група", вул. І.Федорова, 32-А, м. Київ, 03038

адреса для листування: вул. Чорноморська, 1, оф. 6, м. Київ, 04655

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріглі Україна", 03067, м. Київ, буд. Івана Лепсе, 4

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста Україна", 04073, м. Київ, Московський проспект, 6, оф. 505

про відшкодування шкоди 32801,51 грн.

суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від третьої особи ТОВ "Ріглі Україна": не прибув;

від третьої особи ТОВ "Веста Україна" : не прибув;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №12 від 14.01.2016;

в с т а н о в и в:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача завданої внаслідок втрати застрахованого вантажу шкоди у розмірі 32801 грн. 51 коп. в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані позивачем положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування".

У судове засідання прибув повноважний представник відповідача у даній справі.

Позивач та треті особи у судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено наявними у матеріалах справи повідомленнями № 766 від 22.01.2016 та № 758 від 22.01.2016 (позивач) та № 774 від 21.01.2016 (третя особа ТОВ "Веста Україна") про вручення поштових відправлень.

В судовому засіданні 19.01.2016 відповідачем наданий відзив на позовну заяву від 19.01.2016, яким проти позовних вимог заперечив з викладених у відзиві підстав.

Також відповідачем суду подана письмова заява від 19.01.2016 про застосування до позовних вимог позовної давності. Заява мотивована змістом позовних вимог, на які посилається позивач, предметом яких є правовідносини сторін, які підпадають під термін "суброгація" (право вимоги). Посилаючись на норми ст. 262, ч. 2 ст. 258 , ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України та ст. 32 Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів від 19.05.1956, відповідач зазначає, що строк позовної давності для вимог, що випливають з відносин перевезення, встановлюється в один рік. За доводами відповідача позовну давність позивачем пропущено, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що відповідачем на банківський рахунок ТОВ "Вєста Україна" як Експедитора 19.12.2013 було перераховано суму збитків від втрати вантажу у розмірі 40794, 51 грн., у підтвердження чого відповідач надав суду витяг з банківського рахунку.

В судовому засіданні 02.02.2016 відповідач надав суду докази надсилання на адресу позивачу та третім особам у справі відзиву на позовну заяву.

ТОВ «Вєста Україна» суду надано письмові пояснення від 28.01.2016 № 2193 щодо суті спору, у яких ТОВ «Вєста Україна» повідомило про те, що позивач самостійно встановив розмір страхового відшкодування, що підлягає сплаті,та відмовився сплачувати його ТОВ «Вєста Україна» у повному фактичному обсязі. Крім того, ТОВ «Вєста Україна» підтверджений факт сплати відповідачем збитків на користь ТОВ «Вєста Україна» у розмірі 40794 грн. 51 коп. За таких обставин ТОВ «Вєста Україна» зазначає про необґрунтованість позовних вимог.

Позивачем суду надано письмову заяву від 29.01.2016 № 48АПС про відкладення судового розгляду справи внаслідок неможливості участі у засіданні представника позивача Дідківської О.Г.

В обґрунтування клопотання позивачем суду надано ухвалу Господарського суду міста Києва про призначення до розгляду на 02.02.2016, 10 год. 40 хв., справи за позовом ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до ПАТ «Страхова компанія «Нова» про стягнення 14327 грн. 68 коп.

Як випливає з тексту вказаної ухвали суду, явка представника позивача - ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», не визнана судом обов'язковою, що робить неспроможними доводи представника позивача про необхідність участі у судовому засіданні у Господарському суді міста Києва.

Крім того, позивач у справі № 927/19/16 - ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», є юридичною особою та має штат працівників, кожний з яких має право за відповідною довіреністю здійснювати представництво інтересів позивача у суді. Керівник позивача має право особисто та без відповідної довіреності здійснювати представництво інтересів позивача у даному судовому провадженні.

Позивачем не обґрунтовано причин необхідності участі його представника у судовому засіданні. Жодних доводів по суті спору, зокрема, письмових пояснень на відзив відповідача та інших доказів, позивачем суду не надано. Явку представника позивача в судове засідання 19.01.2016 позивачем також забезпечено не було.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача та відкладення судового розгляду справи на іншу дату і вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутнього в судових засіданнях під час судового розгляду справи представника відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.

23.06.2011 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 як Перевізником та ТОВ "Веста Україна" як Експедитором укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №00002249, відповідно до умов пункту 1.1 якого Експедитор замовив, а Перевізник надав послуги з організації та виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що при виконанні міжнародних перевезень за даним договором, використовуються правила Конвенції про Договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписаної в Женеві 19 травня 1956 року та Протоколу до КДПВ/СМR/1978, Митної конвенції МДП/ТІR/, Конвенції про перевезення небезпечних вантажів ДОПНВ (АDR), Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв ЄУТР (ESTR), а також застосовується до послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжнародному сполученні з застосуванням норм законодавства України, які регулюють ці відносини.

Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу, вказаному у товарно-транспортних документах (СМR) (5.7 договору).

17.02.2012 між ТОВ "Веста Україна" як Експедитором та ТОВ "Ріглі Україна" як Клієнтом укладений договір про транспортно-експедиційне обслуговування №017/02/12- Vesta, відповідно до умов пункту 1.1 якого Експедитор від свого імені та за рахунок Клієнта зобов'язався надати транспортно-експедиційні послуги з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів Клієнта автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, а Клієнт зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги, та інші платежі, передбачені даним договором, а також обґрунтовані виплати Експедитора (в тому числі і штрафні санкції, сплачені Експедитором третім особам із-за неналежного виконання Клієнтом своїх обов'язків).

Умови надання конкретних послуг, а також перелік конкретних послуг та операцій, що необхідні для здійснення перевезень, узгоджуються сторонами в Заявці (п. 1.2. договору).

Згідно додатку №2 від 17.02.2012 до договору сторони обумовили ціни на продукцію ТОВ "Ріглі Україна" за групами сортів.

Згідно додатку №7 від 15.08.2013 до сторони продовжили строк дії договору до 10.10.2013 та погодили тарифи на нові напрямки перевезень.

Відповідно до п. 4.2. договору експедитор несе відповідальність за вантаж з моменту прийняття вантажу під свою відповідальність і до його доставки.

Як встановлено пунктом 4.16 договору про транспортно-експедиційне обслуговування, за втрату (нестачу) вантажу Експедитор (ТОВ «Вєста Україна») несе відповідальність у розмірі вартості втраченого вантажу, виходячи з вартості, визначеної прайс-листом Клієнта (ТОВ «Ріглі Україна»), що є Додатком № 2 від 17.02.2012 до договору про транспортно-експедиційне обслуговування.

26.09.2012 між позивачем ПАТ "Страхова компанія" Українська страхова група" як Страховиком та ТОВ "Веста Україна" як Страхувальником укладений договір добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001, який визначає умови і порядок страхування відповідальності Страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності у сфері експедируванні вантажів, та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться Страхувальником (п. 1.1 договору).

Пунктом 2.1. договору добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001 від 26.09.2012 визначено, що об'єктом страхування є майнові інтереси Страхувальника (ТОВ "Веста Україна"), що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди здоров'ю життю та майну третіх осіб, а також шкоди, заподіяної вантажу під час експедиції (перевезення).

Відповідно до умов договору страховою сумою є грошова сума, в межах якої Страховик здійснює виплату страхового відшкодування при настанні страхових випадків, обумовлених у договорі страхування, з урахуванням обмежень відповідальності, встановлених для Експедитора та перевізника нормами відповідних міжнародних конвенцій, угод, внутрішнього законодавства, а також умовами договору страхування.

Відповідно до умов пункту 3.2 зазначеного договору страхування загальна страхова сума за договором становить 3197200 грн. 00 коп. - еквівалент 400000 доларів США.

Умовами пункту 3.3 договору страхування передбачено, що Страховик (позивач у справі) несе відповідальність за втрату і/або ушкодження вантажу (п. 4.1.1 договору страхування), зокрема, при перевезенні вантажів на умовах Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДПГ/СМR) 1956 року, але не більше ніж на суму 400000 доларів США.

Термін дії договору добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001 від 26.09.2012 - з 27.09.2012 до 26.09.2013 (п. 3.2. договору).

Відповідно до пункту 4.1 зазначеного договору страхування страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності і випадковості настання. Страховим ризиком за вказаним договором є :

- виникнення відповідальності Страхувальника перед власником вантажу за втрату/або ушкодження вантажу, прийнятого до експедирування;

- виникнення відповідальності Страхувальника за фінансові збитки, понесені клієнтом Страхувальника внаслідок невиконання останнім частково чи повністю своїх договірних зобов'язань.

Пунктом 2 Додаткової угоди визначена загальна страхова сума, яка становить 3197200,00 грн. - еквівалент 400000,00 доларів США по курсу НБУ станом на 26.09.2012.

Договір діє на території України, країн СНД та Європи (інше), крім перерахованих в додатковій угоді країн (п. 3 додаткової угоди та п. 6.1. договору).

Безумовна франшиза за договором страхування встановлюється у розмірі 1000 доларів США по кожному страховому випадку, крім випадків , передбачених у договорі (п. 15.6. договору страхування).

Як встановлено умовами пункту 9.1 договору страхування, серед документів, які Страхувальник надає Страховику на підтвердження настання страхового випадку та розмірів збитків, повинен міститися розрахунок збитку, який заявляється експедитору (ТОВ «Вєста Україна») стороною, яка вимагає відшкодування збитків, а також документ, що підтверджує факт оплати претензії Страхувальником.

Відповідно до пунктів 10.5-10.6 вказаного договору страхування Страхувальник зобов'язаний інформувати Страховика про одержання всіх відшкодувань по збиткам, що підлягають відшкодуванню за договором страхування; якщо Страхувальник одержав відшкодування збитків від інших осіб, Страховик сплачує різницю між сумою, що підлягає сплаті за умовами страхування, і сумою, що одержана від інших осіб.

Із суми страхового відшкодування за кожним с страховим випадком утримується розмір безумовної франшизи (пункт 10.8 договору страхування).

Після виплати страхового відшкодування відповідальність Страховика зменшується на розмір виплаченого страхового відшкодування (пункт 10.9 договору страхування).

Відповідно до умов пункту 11.2 договору страхування всі виплати по страховим випадкам здійснюються протягом десяти робочих днів після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

13.09.2013 під час здійснення відповідачем за замовленням ТОВ «Вєста Україна» продукції ТОВ «Ріглі Україна» за маршрутом Санкт-Петербург - Київська область, смт. Велика Димирка, відбулось викладення вантажу з транспортного засобу, внаслідок чого 13.09.2013 ТОВ «Вєста Україна» звернулося із заявою № 7254 про настання страхового випадку до позивача у справі (а.с. 25 - 26).

Факт втрати вантажу підтверджений наявними у матеріалах справи Актом митного огляду від 16.09.2013 № 10102081/160913/000720 (а.с. 33 - 38), Актом експертизи від 18.09.2013 № 1-2182/1 з визначення вантажних місць та стану упаковки (а.с. 39 - 42).

25.09.2013 ТОВ «Ріглі Україна» звернулося до ТОВ «Вєста Україна» із письмовою претензією від 25.09.2013 № 125 про сплату збитків, спричинених нестачею вантажу, у розмірі 155045 грн. 70 коп. Розмір збитків розрахований ТОВ «Ріглі Україна» виходячи з фактичної кількості втраченої продукції та цін на зазначену продукцію, зазначених у відповідному договорі про транспортно-експедиційне обслуговування від 17.02.2012 №017/02/12- Vesta.

Вказану претензію Клієнта (ТОВ «Ріглі Україна») ТОВ «Вєста Україна» було надано до заяви про виплату страхового відшкодування для обґрунтування належного до виплати страхового відшкодування.

За наслідками втрати вантажу відповідачем позивач як Страховик за договором страхування сплатив ТОВ «Вєста Україна» страхове відшкодування у розмірі 32801 грн. 51 коп., що підтверджено наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 22.11.2013 № 21328 на суму 32801 грн. 51 коп.

Письмових пояснень та документів в обґрунтування виплати позивачем страхового відшкодування у меншому розмірі, ніж це визначено договором страхування між ТОВ «Вєста Україна» та позивачем, останній не надав.

Матеріалами справи підтверджено факт виплати ТОВ «Вєста Україна» на користь ТОВ «Ріглі Україна» у рахунок відшкодування спричинених збитків 155045 грн. 70 коп. (платіжні доручення від 20.11.2013 № 20299 на суму 33000 грн. 00 коп., від 20.12.2013 № 20744 на суму 40000 грн. 00 коп., від 22.01.2014 № 21080 на суму 40000 грн. 00 коп., від 24.02.2014 № 21385 на суму 42045 грн. 70 коп.).

На даний час позивачем на користь ТОВ «Вєста Україна» страхове відшкодування за укладеним вказаними особами договором страхування у повному обсязі не сплачено, обґрунтування розміру сплаченого страхового відшкодування - 32801 грн. 51 коп., не надано.

В свою чергу, відповідачем на банківський рахунок ТОВ "Вєста Україна" як Експедитора 19.12.2013 було перераховано суму збитків від втрати вантажу у розмірі 40794, 51 грн., у підтвердження чого відповідач надав суду витяг з банківського рахунку.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом, за своєю правовою природою укладений 23.06.2011 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 як Перевізником та ТОВ "Веста Україна" як Експедитором договір про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №00002249 є договором міжнародного перевезення вантажу.

Правовідносини, які випливають з договору міжнародного перевезення вантажу, врегульовані Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 зі змінами та доповненнями від 05.07.1978, до якої 10.08.1983 приєднався СРСР, а в подальшому був прийнятий Закон України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу» від 01.08.2006.

Конвенція має так званий відкритий характер. Для застосування її положень достатньо, щоби одне з двох місць - призначення вантажу до перевезення або призначення для його здачі - розташовувались у двох різних країнах, з котрих хоча б одна була учасницею Конвенції.

Таким чином, Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 є обов'язковою для застосування її Україною під час перевезення вантажу в сфері міжнародного автомобільного перевезення.

Умовами пункту 3.3 договору страхування, укладеного між позивачем та ТОВ «Ріглі Україна», передбачено, що Страховик (позивач у справі) несе відповідальність за втрату і/або ушкодження вантажу (п. 4.1.1 договору страхування), зокрема, при перевезенні вантажів на умовах Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДПГ/СМR) 1956 року, але не більше ніж на суму 400000 доларів США.

Як встановлено судом, відповідно до умов укладеного 23.06.2011 відповідачем та ТОВ "Веста Україна" договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 00002249 13.09.2013 відповідачем за замовленням ТОВ «Вєста Україна» здійснювалося перевезення продукції ТОВ «Ріглі Україна» за маршрутом Санкт-Петербург - Київська область, смт. Велика Димирка. Під час здійснення вказаного перевезення відбулось викладення вантажу з транспортного засобу, факт якого підтверджений наведеними вище матеріалами справи та її фактичними обставинами.

Конвенцією CMR передбачена відповідальність перевізника за втрату вантажу під час виконання договору перевезення, яка не може бути змінена договірними сторонами шляхом укладання угоди.

Так, відповідно до положень ст. 32.1 Конвенції CMR перевізник відповідає як за власні дії та упущення, так і за дії та упущення своїх агентів та усіх інших осіб, до послуг яких від вдається для здійснення перевезення, коли ці особи та агенти діють у рамках покладених на них обов'язків.

У відповідності до ст. 23 Конвенції CMR перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу. Така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Відповідно до пункту 4.16 договору про транспортно-експедиційне обслуговування за втрату (нестачу) вантажу ТОВ «Вєста Україна» несе відповідальність у розмірі вартості втраченого вантажу, виходячи з вартості, визначеної прайс-листом Клієнта (ТОВ «Ріглі Україна»), що є Додатком № 2 від 17.02.2012 до договору про транспортно-експедиційне обслуговування.

Розмір спричинених втратою вантажу збитків визначений ТОВ «Ріглі Україна» виходячи з фактичної кількості втраченої продукції та цін на зазначену продукцію, зазначених у договорі про транспортно-експедиційне обслуговування від 17.02.2012 №017/02/12- Vesta.

25.09.2013 ТОВ «Ріглі Україна» звернулося до ТОВ «Вєста Україна» із письмовою претензією від 25.09.2013 № 125 про сплату збитків, спричинених нестачею вантажу, у розмірі 155045 грн. 70 коп.

Вартість втраченого вантажу у розмірі 155045 грн. 00 коп. у повному обсязі сплачена ТОВ «Вєста Україна» на користь ТОВ «Ріглі Україна», що підтверджено наявними у справі платіжними дорученнями, а тому на підставі умов пунктів 2.1 договору страхування, укладеного між позивачем та ТОВ «Вєста Україна», у позивача виник обов'язок з виплати на користь ТОВ «Вєста Україна» страхового відшкодування у розмірі 155045 грн. 00 коп. Іншого розрахунку суми страхового відшкодування позивачем не наведено.

Страхове відшкодування позивачем на користь ТОВ «Вєста Україна» виплачене лише частково, у розмірі 32801 грн. 51 коп., що підтверджено матеріалами справи та сторонами у справі не спростовується.

Вказана сума страхового відшкодування, сплачена ТОВ «Вєста Україна» позивачем, є меншою, ніж сума збитків, відшкодованих ТОВ «Вєста Україна» відповідачем.

За таких обставин наявні підстави для висновку про те, що заявлена позивачем до стягнення сума збитків вже відшкодована відповідачем на користь ТОВ «Вєста Україна».

В обґрунтування вимог позову позивач послався на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відносини між позивачем як Страховиком та ТОВ «Вєста Україна» як Страхувальником врегульовані договором договору добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001, який визначає умови і порядок страхування відповідальності Страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності у сфері експедируванні вантажів та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться Страхувальником.

З аналізу положень зазначеного договору страхування випливає, що його сторони визначили правову природу відносин між позивачем як Страховиком та особою, відповідальною за можливі збитки, завдані Страхувальнику, як відносини суброгації.

За суброгації відбувається зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України встановлений особливий правовий режим. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд України у постанові від 25.12.2013 у справі №6-112цс13, рішення якого відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, а правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України і ст. 27 Закону України «Про страхування.

Вимога позивача за позовом фактично є вимогою, що випливає з відносин суброгації.

При цьому в порядку суброгації страховик має право вимагати від особи, відповідальної за збитки, відшкодування суми в межах фактичних витрат.

Судом встановлено, що відшкодуванню на користь ТОВ «Вєста Україна» (в подальшому - на користь ТОВ «Ріглі Україна») за наслідками часткової втрати вантажу підлягає вартість втраченого вантажу у розмірі 155045 грн. 70 коп.

Позивачем на користь ТОВ «Вєста Україна» сплачено страхове відшкодування у розмірі 32801 грн. 51 коп., а тому право вимоги до відповідача щодо відшкодування фактичних витрат позивача з моменту здійснення позивачем страхової виплати перейшло до останнього саме у розмірі 32801 грн. 51 коп.

Вказана сума збитків відшкодована відповідачем на користь ТОВ «Вєста Україна» у межах сплаченої 19.12.2013 відповідачем суми у розмірі 40794 грн. 51 коп.

Таким чином, обов'язок з відшкодування суми страхової виплати у розмірі 32801 грн. 51 коп. у відповідача відсутній з моменту відшкодування ним вартості втраченого вантажу безпосередньо на адресу ТОВ «Вєста Україна» у розмірі 40794 грн. 51 коп.

За таких обставин суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідачем суду подана письмова заява від 19.01.2016 про застосування до позовних вимог позовної давності. Заява мотивована змістом позовних вимог, на які посилається позивач, предметом яких є правовідносини сторін, які підпадають під термін "суброгація" (право вимоги). Посилаючись на норми ст. 262, ч. 2 ст. 258 , ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України та ст. 32 Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів від 19.05.1956, відповідач зазначає, що строк позовної давності для вимог, що випливають з відносин перевезення, встановлюється в один рік. За доводами відповідача позовну давність позивачем пропущено, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із правилами визначення початку перебігу позовної давності, визначеними у статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ст. 32.1 Конвенції CMR подання позовів, які можуть виникнути в результаті перевезень, виконаних у відповідності з даною Конвенцією, може здійснюватися протягом одного року. Строк обліковується: а) у випадку часткової втрати вантажу, його пошкодження або прострочення доставки - з дня здавання вантажу.

Суд зазначає, що перебіг строку позовної давності за відносин суброгації починається не з моменту виплати страхового відшкодування, а з моменту виникнення страхового випадку, адже відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України зміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, що зазначений вище страховий випадок (втрата вантажу) відбувся 13.09.2013.

Таким чином, перебіг позовної давності за вимогою позивача про відшкодування страхової виплати за страховим випадком розпочався з 14.09.2013 і закінчився 14.09.2014.

До суду з даним позовом позивач звернувся 30.12.2015, що підтверджено відбитком штемпелю відділення поштового зв'язку на поштовому конверті із позовними матеріалами, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до пункту 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності» у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, до позовних вимог позовна давність судом не застосовується внаслідок їх необґрунтованості та відмови у позові з інших підстав.

У позові слід відмовити у повному обсязі з покладенням на позивача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 2.1 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" встановлено мінімальну заробітну плату на 01.01.2014 в розмірі 1218,00 грн.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимоги майнового характеру, а саме про відшкодування шкоди відповідачем у розмірі 32801 грн. 51 коп.

Виходячи з ціни позову, належна до сплати сума судового збору за подання до Господарського суду Чернігівської області вказаного позову становить 1218,00 грн.

Як вбачається із платіжного доручення №8936 від 24.07.2015 про сплату судового збору, під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп., тобто в більшому розмірі, ніж встановлено Законом України "Про судовий збір".

За таких обставин надмірно сплачений судовий збір у розмірі 609 грн. 00 коп. підлягає поверненню позивачеві з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 22, 33,49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив :

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія" Українська страхова група", вул. І.Федорова, 32-А, м. Київ, 03038 (адреса для листування: вул. Чорноморська, 1, оф. 6, м. Київ, 04655), код 30859524, з Державного бюджету України зайве сплачений судовий збір у розмірі у розмірі 609 (шістсот дев'ять ) грн. 00 коп.

Підставою для повернення судового збору є дане рішення, засвідчене печаткою господарського суду Чернігівської області.

В судовому засіданні 02.02.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного тексту рішення - 03.02.2016.

Суддя М.О. Демидова

.