ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року Справа № 904/7908/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О. (зміна складу судової колегії відбулась на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 26.01.2016р.)

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: Курмаз О.В., представник, довіреність №б/н від 01.09.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, договір про надання правової допомоги №б/н від 23.09.2015 р.

Розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у справі №904/7908/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011", м. Кривий Ріг

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Кривий

про визнання договору про надання послуг з утримання будинку, споруди та прибудинкової території укладеним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у справі №904/7908/15 (суддя Євстигнеєва Н.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду обґрунтоване тим, що сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов у запропонованому позивачем проекті договору, такий договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а отже, визнати договір №0806/1 від 08.06.2015 укладеним, враховуючи обов'язковість укладення спірного правочину, передбачену законом, у суду немає підстав.

Позивач не погодився з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Скаржник зазначає, що невідповідність висновків суду полягає у тому, що суд відмовив у задоволенні позову на підставі того, що сторони не дійшли згоди стосовно певних умов, що стало причиною звернення до суду. Також судом не було встановлено, що відповідач ухиляється від укладання договору протягом певного періоду часу, що суперечить обов'язковості укладення такого договору сторонами, а у разі вирішення такого спору в судовому порядку - визнання договору укладеним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що 21.12.2012 року ТОВ "УЮТ-2011" як управителю на підставі договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі, укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, передано в управління 162 будинки, у тому числі й будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до умов вказаного договору управитель надає послуги з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією згідно переліку, затвердженого рішенням виконкому Криворізької міської ради №435 від 27.12.2011 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території для власників (орендарів) нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) у м. Кривому Розі".

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є власником вбудовано-прибудованого нежилого приміщення магазину непродовольчих товарів за номером 108, загальною площею 327,3кв.м., що розташоване на першому поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку за номером АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту на нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1, нежитлове приміщення є вбудовано-прибудованим в І поверх 9-ти поверхового житлового будинку (а.с.53-59). З експлікації приміщень до плану поверхів виробничого будинку вбачається, що площа прибудованих приміщень №№1-3 складає 194,2кв.м. (технічний поверх та технічний підвал відсутні), а площа вбудованих приміщень №№4-17 складає 133,1кв.м., а всього 327,3 кв.м. (а.с.59).

У червні 2015 року позивачем було направлено відповідачу проект договору №0806/1 від 08.06.2015 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідачем договір було повернуто позивачу з протоколом розбіжностей (а.с.28-30), за результатами розгляду якого, позивачем було складено та направлено відповідачу протокол узгодження розбіжностей та примірник підписаного сторонами договору від 08.06.2015 №0806/1 (лист за вих. №805 від 10.07.2015 - а.с.34-37).

Відповіді на вказаний лист позивач не отримав, у зв'язку з чим звернувся з позовом до суду про визнання договору №0806/1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Статтею 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок кореспондується з обов'язком виконавця, визначеному в статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 179 ГК України, Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року № 933).

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України, статей 19, 20 Закону (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 № 6-110цс12).

Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012 р. від 01.03.13р. (розділ "Спори, що виникають із договорів про надання послуг"), свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 зазначеного Закону. У разі такої відмови відповідно до положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок (власне, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Як зазначено у п. 3 ст. 181 Господарського кодексу України, сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до п. 4, п.5 ст. 181 Господарського кодексу України, за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав у визнанні спірного договору укладеним, адже сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов у запропонованому позивачем проекті договору стосовно наступних питань.

Отже, сторонами не було погоджено опалювальну площу об'єкта надання послуг, оскільки позивачем в проекті договору зазначено загальна площа приміщення, до складу якої входить: прибудоване приміщення загальною площею 194,2 кв.м., в якому відсутні центральне опалення, дах з покрівлею (дах з покрівлею знаходиться лише над вбудованою частиною приміщення), технічний поверх, система каналізації, гаряча та холодна вода, технічний підвал; вбудована частина приміщення магазину, що має автономне опалення, яким фактично не користуються, котел опломбований, центральне опалення, як і гаряче водопостачання відсутнє у всьому приміщенні. Вказане підтверджено актом від 05.12.2013 (а.с.60 ), актом про підсумки планового технічного обслуговування або технічного обслуговування за заявкою (а.с.70), актом ДП "Криворізька теплоцентраль" від 22.09.2015 (а.с.97), актом розмежування балансової належності мереж водовідведення та експлуатаційної відповідальності сторін (а.с.79), актом про підсумки планового технічного обслуговування приміщення або технічного обслуговування за заявкою від 09.07.2012, робочий проект газопостачання індивідуальної котельні (а.с.61-68).

Також в проекті договору позивачем не були вказані види послуг, які будуть надаватися відповідачеві, сторонами в договорі не узгоджено вартість послуг та умови розрахунку, обсяг відповідальності виконавця за перевищення встановлених строків проведення аварійно - вбудованих робіт (відсоток щомісячної плати за послугу за кожну добу її ненадання), строк дії договору відповідно до умов Типового договору.

Таким чином, враховуючи обов'язковість укладення спірного правочину, передбаченого законом, але зважаючи на те, що сторони не погодили всіх істотних умов у запропонованому позивачем проекті договору, такий договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а отже, підстави для визнання спірного договору укладеним відсутні.

З огляду на викладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними у справі матеріалами і не відповідають вимогам діючого законодавства, що регулює дані правовідносини. Тому, суд вважає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "УЮТ-2011" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2015 року у справі №904/7908/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена в повному обсязі 29.01.2016р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна