номер провадження справи 32/140/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 Справа № 908/5834/15

Позивач 1 Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206)

Позивач 2 Міське комунальне підприємство Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-а)

до відповідача: Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 27)

Суддя Н.А. Колодій

представники:

від позивача 1: ОСОБА_1, довіреність № 138/01/01 від 29.12.2015 р.

від позивача 2: ОСОБА_1, довіреність № 379 від 04.01.2016 р.

від відповідача: не зявився

Суть спору:

Заявлено позов Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та Міського комунального підприємства Основаніє до Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД про стягнення 5407,23 грн. орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення № 411/01 від 01.09.2001 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2015 р. здійснено розподіл справ між суддями та визначено її до розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою від 26.11.2015 р. справа № 908/5834/15 прийнята до провадження, справі присвоєно номер провадження 32/140/15, судове засідання призначено на 20.01.2016 р.

Ухвала направлялась на адресу сторін в установленому законом порядку.

20.01.2016 р. від позивача 2 МКП Основаніє надійшла заява, в який позивач 2 відмовляється від позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по орендної платі в сумі 5407 грн. 23 коп. Просить стягнути з відповідача на користь першого позивача заборгованість по орендної платі в сумі 5407 грн. 23 коп. Процесуальні наслідки відмови від позовних вимог представнику позивача 2 відомі.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Клопотання відповідає вимогам ст.ст. 22, 28, 78 ГПК України, заявлене в межах повноважень представника.

Відповідач в судове засідання 20.01.2016 р. не зявився, про визнання позову не заявив, відзив на позовну заяву, витребувані ухвалою суду по справі документи і матеріали суду не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд не попереджав.

Від відповідача повернулась ухвала суду від 26.11.2015 р. про порушення провадження по справі з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що юридичною адресою Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД є 69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 27, яка відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 20.01.2016 року за відсутності представника відповідача.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що сторони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне розглянути справу по-суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

В судовому засіданні 20.01.2016 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників позивачів, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2001 р. між Державним комунальним підприємством Виробниче ремонтне- експлуатаційне житлове обєднання № 1 (Орендодавець) та Виробничо - комерційним товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою Базіс ЛТД (Орендар, відповідач у справі) був укладений договір оренди не житлового приміщення № 411/01 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець на підставі рішення Запорізького міськвиконкому від 31 серпня 2001 р. № 340/40 передає, а орендар приймає в строкове платне користування не житлове приміщення загальною площею 38,2 м2, в тому числі під офіс- 14,3 м2, під майстерню з ремонту побутової і компютерної техніки-23,9 м2, яке знаходиться за адресою: вул. Тбіліська, буд. 27, що значиться на балансі ДКП ВРЕЖО № 1, вартість якого для розрахунку орендної плати станом на 25 вересня 2001 року складає 8876,36 грн. за 38,2 м2.

Договір діє в редакції додаткових угод до договору оренди не житлового приміщення № 411/01 від 01.09.2001 р., б/н від б/д, від 20.12.2003 р., від 01.02.2004 р., 01.12.2005 р., 11.04.2006 р., 13.06.2006 р., 01.06.2007 р., 05.02.2008 р., 21.01.2009 р., 19.02.2010 р., 06.04.2010 р., 29.04.2011 р., 01.06.2011 р.

За актами прийому-передачі від 01.09.2001 р., від 01.12.2005 р., від 11.04.2006 р., орендоване майно було передано в оренду.

Строк дії договору передбачено пунктом 10.1 та встановлено, що договір діє з 01.09.2001 р. до 01.09.2006 р. Строк дії договору оренди неодноразово продовжувався, про що сторонами укладалися відповідні додаткові угоди. Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 29.04.2011 р. строк дії договору продовжено до 30.11.2013 р.

01.10.2002 р. додатковою угодою до договору було змінено орендодавця з КП ВРЕЖО № 1 на Управління житлового господарства міської ради.

На підставі рішень Запорізької міської ради від 18.02.2011 р. № 6 «Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради, загальну чисельність апарату Запорізької міської ради», від 06.04.2011 р. № 20 «Про передачу департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради окремих повноважень щодо управління об'єктами права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» додатковою угодою від 01.06.2011 р. змінено сторону договору, а саме «орендодавця» з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Згідно рішення Запорізької міської ради від 25.07.2012 р. № 6 «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу Міського комунального підприємства «Основаніє» Міське комунальне підприємство «Основаніє» є повним правонаступником комунального підприємства «ВРЕЖО № 1».

Пунктом 3.2 договору оренди (з наступними змінами викладеними у додатковій угоді від 21.01.2009 р.) передбачено, що орендна плата перераховується орендарем самостійно до місцевого бюджету м. Запоріжжя за місцем знаходження обєкта, що здається в оренду, щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця.

Як зазначили позивачі, надалі дія договору продовжувалась у відповідності до ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та на підставі п. 10.7 договору, яким визначено, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору оренди протягом одного місяця після закінчення його строку він вважається продовженим на той самий термін і на тих саме умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи наявну заборгованість відповідача з орендної плати за період з липня 2014р. по вересень 2015р. в сумі 5407 грн. 23 коп., позивачі звернулися до господарського суду з позовною заявою, за якою було порушено провадження у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідачем плата за користування орендованим державним нерухомим майном за договором у строки та обсязі, обумовлені сторонами, не здійснювалася.

Отже, відповідач взяті на себе зобовязання, згідно умов Договору належним чином та в повному обсязі не виконав.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). (стаття 610 ЦК України).

Пунктом 2 ст. 193 ГК України, встановлено, що порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, письмових пояснень не надав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості у повному обсязі та належного виконання зобовязань за Договором суду не надав.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення з Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД заборгованості з орендної плати в сумі 5407,23 грн. за договором оренди документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

20.01.2016 р. від позивача 2 МКП Основаніє надійшла заява, в який позивач 2 відмовляється від позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по орендної платі в сумі 5407 грн. 23 коп.

Суд розяснив сторонам наслідки відмови від позову.

Заява другого позивача МКП Основаніє про відмову від позову приймається судом, оскільки заявлена відповідно до статті 22, 78 ГПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження по справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

За таких підстав, слід припинити провадження по справі в частині стягнення Міським комунальним підприємством Основаніє м. Запоріжжя з Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД заборгованості з орендної плати в сумі 5407,23 грн.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати відносяться на відповідача, оскільки спір доведений до суду внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. ст. 49, 75, п. 4 ст. 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради до Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД про стягнення 5407,23 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 27, ) орендну плату в сумі 5407 (пять тисяч чотириста сім) грн. 23 коп. на користь місцевого бюджету Орджонікідзевського району на розрахунковий рахунок № 0007 в ГУДКСУ у Запорізькій області; , МФО 813015, код платежу 22080401: за орендну плату. Стягувач: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206; ). Видати наказ.

3. Стягнути з Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД (69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 27, ) на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206; ; на розрахунковий рахунок № 8540 в УДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015) суму 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

4. Припинити провадження по справі в частині стягнення Міським комунальним підприємством Основаніє м. Запоріжжя з Виробничо - комерційного товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми Базіс ЛТД про стягнення 5407,23 грн.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 25 січня 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.