ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 рокуСправа № 912/4425/15
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/4425/15

за позовом Торгового дому "Пальміра" дочірнього підприємства компанії "Палма ОСОБА_1А." (Швейцарія)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Креатив"

про стягнення 2067627,99 грн,

за участі представників сторін:

від позивача участі не брали;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність від 01.10.2015 № 30Д-10,

ОСОБА_3, довіреність від 04.09.2015 № 1Д-10.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Торговий дім "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Палма ОСОБА_1А." (Швейцарія) звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Креатив" про стягнення з відповідача 2092314,39 грн заборгованості згідно договору на поставку товару від 04.01.2008 № 264, з яких 1453151,60 грн основного боргу, 22047,95 грн 3% річних, 245448,27 грн інфляційних втрат, 371666,57 грн пені.

21.12.2015 на електронну адресу господарського суду надійшла заява позивача від 21.12.2015 про уточнення позовних вимог, яка фактично за своїм змістом є заявою про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 1152362,72 грн основного боргу;

- 22047,95 грн 3% річних;

- 245448,27 грн інфляційних втрат;

- 371666,57 грн пені, а всього 1791525,51 грн.

06.01.2016 на електронну адресу господарського суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, за змістом якої позивач просить стягнути з відповідача 2067627,99 грн, з яких: 1277933,85 грн основного боргу, 26650,57 грн 3% річних, 384119,27 грн інфляційних збитків, 378924,30 грн пені.

Оригінал вказаної заяви подано до суду 12.01.2016.

Зазначена заява, з огляду на положення статті 22 Господарського процесуального кодексу України, прийнята господарським судом до розгляду.

У судовому засіданні 12.01.2016 оголошено перерву до 15:00 21.01.2016.

У судовому засіданні 21.01.2016 повноважний представник позивача участі не приймав. При цьому, суд враховує, що у судовому засіданні 12.01.2016 представником позивача позовні вимоги, з урахуванням їх останнього уточнення, підтримано повністю.

Відповідач у поясненнях від 09.12.2015 № 1379-10 та від 12.01.2016 № 1425-10 наголошував на необґрунтованості розрахунку суми основного боргу, заявленого до стягнення позивачем, та, відповідно, і сум штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Додатково відповідачем наголошено, що пакет документів, передбачений п. 3.7 Договору, ним від позивача не отримувався, що виключає підстави для здійснення розрахунку з позивачем.

21.01.2016 ПрАТ "Креатив" подано до господарського суду клопотання від 16.01.2016 № 15-10 про призначення у даній справі судової економічної експертизи документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності з метою встановлення судовим експертом чи підтверджується документально заявлений у вимогах позивача розмір заборгованості за поставлений товар за договором поставки від 04.01.2008 № 264, а також розмір нарахованих позивачем 3% річних, інфляційних збитків та пені.

Господарський суд враховує, що відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на достатність в матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті у даному судовому засіданні, а також на сплив визначеного статтею 69 Господарського процесуального кодексу України процесуального строку розгляду спору, господарський суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд наступні обставини справи.

Між Дочірнім підприємством Компанії "Пальма ОСОБА_1А." (Швейцарія) "Торговий Дім Пальміра" (Постачальник) та Закритим акціонерним товариством "Креатив" (Покупець) укладено договір на поставку товару від 04.01.2008 № 264 (надалі за текстом Договір).

За умовами вказаного Договору (п. 1.1) сторонами погоджено, що Постачальник зобов'язався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити відповідно до умов Договору харчові добавки (ОСОБА_4).

Відповідно до п. 2.1 Договору найменування, асортимент, ціна, вартість, кількість ОСОБА_4 зазначається в накладних на ОСОБА_4, та/або в специфікаціях/додаткових угодах до Договору, які є невід'ємною частиною Договору.

Як узгоджено сторонами у п. 3.1 Договору Постачальник поставляє ОСОБА_4 партіями, згідно поданих Покупцем заявок та відповідно до специфікацій/додаткових угод до Договору на умовах СРТ згідно правил Інкотермс-2000 (склад Покупця): м. Кіровоград, проспект Промисловий, 19.

За умовами п.п. 3.3-3.4, 3.7 Договору сторонами визначено, що право власності на ОСОБА_4/партію ОСОБА_4 переходить від Постачальника до Покупця в момент фактичного отримання ОСОБА_4/партії ОСОБА_4.

Датою поставки ОСОБА_4/партії ОСОБА_4 є дата, зазначена Покупцем у видатковій накладній при умові надання Покупцю всіх документів, передбачених п. 3.7 Договору.

Постачальник зобов'язався надавати разом з ОСОБА_4/партією ОСОБА_4 наступні документи:

а) накладну на ОСОБА_4;

б) податкову накладну;

г) санітарно-гігієнічні висновки;

д) сертифікат відповідності;

е) висновок санітарно-епідеміологічної експертизи;

є) посвідчення якості із зазначенням дати виготовлення.

За умовами п.п. 3.7.1 Договору якщо вищезазначені документи не будуть надані разом з ОСОБА_4/партією ОСОБА_4, то датою поставки ОСОБА_4/партії ОСОБА_4 вважається дата одержання всіх необхідних документів. На строк затримки оформлення необхідних документів Покупець має право відстрочити дату розрахунку з Постачальником.

У пункті 10.1 Договору сторонами визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2009 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Договору.

За умовами додаткових угод до Договору сторонами продовжувався строк дії Договору, зокрема до 31.01.2016 (додаткова угода від 07.11.2014 № 5).

Окрім того, додатковою угодою від 21.08.2012 № 4 сторонами внесено зміни до п. 1.1 Договору та узгоджено, що Постачальник зобов'язався поставити на користь Покупця харчові добавки та кокосове масло РДО (ОСОБА_4).

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору постачальником на користь Покупця передано обумовлений Договором ОСОБА_4, що підтверджується:

- видатковою накладною від 12.02.2015 № 0118731 на суму 120892,80 грн;

- видатковою накладною від 18.02.2015 № 0018826 на суму 436537,20 грн;

- видатковою накладною від 19.02.2015 № 0018888 на суму 26800,80 грн;

- видатковою накладною від 19.03.2015 № 0019644 на суму 121860,00 грн;

- видатковою накладною від 20.04.2015 № 0020509 на суму 217834,80 грн;

- видатковою накладною від 23.04.2015 № 0020669 на суму 98061,00 грн;

- видатковою накладною від 23.04.2015 № 0020668 на суму 187057,20 грн;

- видатковою накладною від 29.04.2015 № 0020845 на суму 61621,20 грн;

- видатковою накладною від 12.06.2015 № 0022188 на суму 7695,60 грн;

- видатковою накладною від 22.06.2015 № 0022442 на суму 40463,40 грн;

- видатковою накладною від 02.07.2015 № 0022746 на суму 49750,20 грн;

- видатковою накладною від 02.07.2015 № 0022747 на суму 29860,80 грн;

- видатковою накладною від 10.07.2015 № 0022998 на суму 76620,60 грн;

- видатковою накладною від 17.07.2015 № 0023214 на суму 16920,00 грн.

Всього позивачем поставлено відповідачеві ОСОБА_4 на загальну суму 1491975,60 грн.

У відповідності до пунктів 5.1-5.4 Договору оплату за кожну партію ОСОБА_4, яка поставляється за даним Договором, Покупець проводить в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів вартості партії ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури.

Рахунок-фактура на оплату партії ОСОБА_4 надається Постачальником протягом одного дня з моменту підписання сторонами специфікації/додаткової угоди про узгодження окремої партії ОСОБА_4.

Форма оплати: протягом 21 календарного дня з моменту відвантаження ОСОБА_4. Датою здійснення оплати є дата списання грошових коштів з розрахункового рахунку Покупця, що підтверджується банківською випискою.

Як свідчать матеріали справи Постачальником виставлено Покупцеві наступні рахунки на оплату:

- від 12.02.2015 № ІР-АА00016022 на суму 120892,80 грн;

- від 18.02.2015 № ІР-АА00016114 на суму 436537,20 грн;

- від 19.02.2015 № ІР-АА00016168 на суму 26800,80 грн;

- від 19.03.2015 № ІР-АА00016888 на суму 121860,00 грн;

- від 20.04.2015 № ІР-АА00017686 на суму 217834,80 грн;

- від 23.04.2015 № ІР-АА00017810 на суму 187057,20 грн;

- від 23.04.2015 № ІР-АА00017811 на суму 98061,00 грн;

- від 29.04.2015 № ІР-АА00017973 на суму 61621,20 грн;

- від 12.06.2015 № ІР-АА00019177 на суму 7695,60 грн;

- від 22.06.2015 № ІР-АА00019416 на суму 40463,40 грн;

- від 02.07.2015 № ІР-АА00019679 на суму 49750,20 грн;

- від 02.07.2015 № ІР-АА00019680 на суму 29860,80 грн;

- від 10.07.2015 № ІР-АА00019908 на суму 76620,60 грн;

- від 17.07.2015 № ІР-АА00020107 на суму 16920,00 грн.

Поряд з цим, відповідач отриманий за вказаними вище видатковими накладними ОСОБА_4 оплатив частково, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 1453151,60 грн.

При цьому, 07.12.2015 відповідачем частково повернуто отриманий від позивача ОСОБА_4, що підтверджується наступними розрахунками коригування по податковим накладним:

- від 07.12.2015 № 14 на суму 17392,50 грн;

- від 07.12.2015 № 13 на суму 2466,00 грн;

- від 07.12.2015 № 2 на суму 5155,00 грн;

- від 07.12.2015 № 12 на суму 35504,00 грн;

- від 07.12.2015 № 11 на суму 13487,50 грн;

- від 07.12.2015 № 5 на суму 2600,25 грн;

- від 07.12.2015 № 7 на суму 27533,25 грн;

- від 07.12.2015 № 9 на суму 11178,75 грн;

- від 07.12.2015 № 8 на суму 63850,50 грн;

- від 07.12.2015 № 6 на суму 7050,00 грн.

Всього повернуто ОСОБА_4 на суму 185217,75 грн.

Таким чином, сума непогашеної заборгованості за отриманий ОСОБА_4 станом на дату розгляду справи становить 1267933,85 грн.

При розгляді даного спору господарський суд враховує таке.

Згідно положень статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно визначення, наведеного у ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом спору у даній справі є невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленого позивачем ОСОБА_4 за договором поставки.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст. 175 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

При цьому, ПрАТ "Креатив" у поданому суду поясненні від 09.12.2015 № 1379-10 вказує на те, що позивачем не виконано умови п. 3.7 Договору та не надавались відповідачеві документи, вказані у такому пункті.

За таких обставин, враховуючи п.п. 3.7.1 Договору, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З такими висновками відповідача господарський суд не погоджується з огляду за зміст п. 4.3 Договору, згідно якого сторони підписують Акт у випадку ненадання постачальником документів, зазначених у п. 3.7 Договору, або якщо надані документи не відповідатимуть вимогам законодавства, або будуть оформлені з помилками або розбіжностями.

Відповідач, заперечуючи факт отримання ним визначеного п. 3.7 Договору пакету документів від позивача, між тим не надав суду ані доказів складання та підписання відповідного Акта згідно п. 4.3 Договору, ані доказів звернення до позивача з вимогою скласти такий Акт.

Окрім того, відповідач наголошує на тому, що позивачем (Продавцем за Договором) не виставлялись Покупцеві відповідні рахунки-фактури для оплати.

Поряд з цим, зазначене спростовується наявними у справі копіями платіжних доручень про здійснення часткової оплати отриманого ОСОБА_4, оскільки у призначеннях платежу у таких платіжних дорученнях містяться посилання на відповідні рахунки.

Твердження відповідача про невідповідність суми основного боргу, заявленого до стягнення позивачем, фактично здійсненій відповідачем оплаті отриманого товару документально не підтверджено, а відтак не береться до уваги судом.

Суд зауважує, що у випадку непогодження відповідачем із заявленою сумою боргу останній зобов'язаний в силу положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України надати власний контррозрахунок оспорюваної суми на підставі наявних у нього первинних документів про отримання та оплату товару, що відповідачем на неодноразову вимогу суду зроблено не було.

За таких обставин, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 1267933,85 грн обґрунтованими та такими, що не спростовані відповідачем.

При цьому, господарський суд зауважує, що позивачем допущено арифметичну помилку при розрахунку залишку основного боргу відповідача, оскільки за розрахунком коригування по податковій накладній від 10.07.2015 № 197 відповідачем повернуто позивачеві товар на суму 63850,50 грн, поряд з цим позивачем у розрахунку враховано повернення товару на суму 53850,50 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 10000,00 грн основного боргу заявлені позивачем безпідставно та в їх задоволенні господарський суд відмовляє.

Окрім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 26650,57 грн, а також інфляційних втрат у сумі 384119,27 грн (з урахуванням уточнення позовних вимог).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, позивачем здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з огляду на суму заборгованості з урахуванням часткового повернення ОСОБА_4 відповідачем.

Поряд з цим, перевіривши розрахунок позивача, господарський суд зауважує, що позивачем помилково розраховано 3% річних після 07.12.2015 із суми основного боргу 1277933,85 грн, оскільки, як встановлено судом та вказано вище, після часткового повернення відповідачем товару на суму 185217,75 грн, залишок суми основного боргу складає 1267933,85 грн.

Відтак, за розрахунком господарського суду, розмір 3% річних із суми заборгованості 1267933,85 грн після 07.12.2015 складає 3230,63 грн, відповідно загальна сума 3% річних за визначений позивачем період складає 26625,09 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 25,48 грн необхідно відмовити.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 378924,30 грн на підставі пункту 8.5 Договору.

За умовами вказаного пункту Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати кожної партії ОСОБА_4 (окрім випадків, передбачених п. 3.7.1), Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка була встановлена і діяла в період прострочення, від вартості несплаченої партії ОСОБА_4 за кожен день прострочення оплати. Нарахування пені припиняється з моменту повної оплати поставленої партії ОСОБА_4.

Господарський суд враховує, що такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Водночас, суд зауважує, що позивачем при розрахунку пені також помилково враховано суму основного боргу за накладною № 0022998 від 10.07.2015 після повернення товару 07.12.2015. Так, позивачем у розрахунку пені вказано, що залишок заборгованості за вказаною накладною на 07.12.2015 становить 22770,10 грн, тоді як після повернення товару на суму 63850,50 грн за такою накладною залишок заборгованості складає 12770,10 грн.

З огляду на вказане, згідно із здійсненим господарським судом розрахунком пені, всього загальний розмір пені становить 378551,11 грн, а не 378924,30 грн, як розраховано позивачем.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 378924,30 грн задовольняються господарським судом частково на суму 378551,11 грн.

В частині позовних вимог про стягнення пені у сумі 373,20 грн слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 30858,44 грн покладаються на відповідача, в іншій частині на позивача.

Водночас, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення у даній справі судової економічної експертизи за обставин, вказаних у такому клопотанні, з огляду на наступне.

Так, відповідач вказує на те, що у позовних вимогах позивача існує ряд розбіжностей в розрахунку основного боргу та неточностей, які вплинули на неправильність розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки на момент подання позовної заяви позивачем не враховано оплат, здійснених відповідачем.

Окрім того, недостовірними дна думку відповідача є і твердження позивача щодо кількості та вартості поверненого відповідачем на його користь товару.

За таких обставин відповідач вказує на взаємосуперечливість позовних вимог позивача та наголошує на необхідності призначення у справі судової економічної експертизи документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності для розрахунку точної суми основної заборгованості.

Як визначено статтею 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що визначені ним підстави для призначення у даній справі судової економічної експертизи не можуть вважатись судом достатніми та вагомими, оскільки неможливість ПрАТ "Креатив" самостійно здійснити контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення сум основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені, а також подати до суду обґрунтоване заперечення позовних вимог у випадку його наявності не є тим виключним випадком необхідності спеціальних знань у розумінні статті 41 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, про обсяги поставленого та поверненого товару, а також суми здійснених відповідачем його оплат ПрАТ "Креатив" повинно бути обізнане як Покупець за Договором. При цьому, відсутність такої інформації та відповідних первинних документів на підприємстві відповідача свідчить про неналежне ведення бухгалтерського обліку ПрАТ "Креатив", однак не звільняє його від зобов'язань перед контрагентами в частині оплати отриманого товару.

Відтак, подане відповідачем клопотання господарським судом розцінюється лише як намір затягнути судовий процес.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Креатив" (25014, м. Кіровоград, проспект Промисловий, 19, ідентифікаційний код 31146251) на користь Торгового дому "Пальміра" дочірнього підприємства компанії "Палма ОСОБА_1А." заборгованість у сумі 2057627,99 грн, з яких: 1267933,85 грн основного боргу, 26625,09 грн 3% річних, 384119,27 грн інфляційних збитків, 378551,11 грн пені, а також 30858,44 грн судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 10000,00 грн боргу, 373,20 грн пені та 25,48 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повне рішення складено 23.01.2016.

Суддя В.М. Балик