РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа №910/32854/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"
про стягнення 11874,46 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Волчек Н.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач) заявлено позов до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - відповідач) про стягнення 11874,46 грн. страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору страхування наземного транспорту №3637306/05АВ від 08.12.2012 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 порушено провадження у справі №910/32854/15, розгляд справи призначено на 25.01.2016.

15.01.2016 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація, витребувана ухвалою суду про порушення провадження у справі.

18.01.2016 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 25.01.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.01.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.12.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником, укладено Договір страхування наземного транспорту №3637306/05АВ, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 09.12.2012 по 08.12.2013.

16.09.2013 о 08 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті проспекту Григоренко з вулицею Драгоманова, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, що призвело до пошкодження двох транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2013 у справі №753/15894/13-п встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п. 13.1. Правил дорожнього руху України та визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також накладено стягнення у вигляді штрафу.

18.09.2013 власник застрахованого автомобіля марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій просив виплатити відшкодування на рахунок СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Росавто».

Згідно з рахунком №РАСС075966 від 22.09.2013, що складений станцією техобслуговування ТОВ «Росавто», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 17496,25 грн. з ПДВ.

Відповідно до Звіту №218/13 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного 06.10.2013 оцінювачем ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №5570 ФДМ України) вартість відновлювального ремонту «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 12992,13 грн. з ПДВ.

Позивач, з урахуванням умов Договору страхування наземного транспорту №3637306/05АВ від 08.12.2012, склав страховий акт №1.002.13.11412/VESKO34641 від 03.10.2013, згідно з яким пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 12168,55 грн.

В подальшому, 15.11.2013 станцією техобслуговування ТОВ «Росавто» додатково виставлено власнику автомобіля марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, рахунок №РАСС078382 на суму 705,47 грн. з ПДВ.

У зв'язку з цим, позивачем було складено та підписано страховий акт №1.002.13.11412/VESKO40660 від 19.11.2013, згідно з яким сума відшкодування, що додатково підлягає до виплати страхувальнику становить 705,91 грн.

На підставі складених страхових актів №1.002.13.11412/VESKO34641 від 03.10.2013 та №1.002.13.11412/VESKO40660 від 19.11.2013 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» сплатило суму страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Росавто» в загальному розмірі 12874,46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №62 685 від 07.10.2013 на суму 12168,55 грн. та №72 701 від 21.11.2013 на суму 705,91 грн.

За фактом ремонту автомобіля марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, СТО - Товариством з обмеженою відповідальністю «Росавто» були складені акти виконаних робіт №РАСН072463 на суму 16381,12 грн. з ПДВ та №РАСН074395 на суму 705,91 грн. з ПДВ.

Представник позивача направляв відповідачу, як особі, відповідальній за завдану шкоду, заяву №СУ/11412/3 від 04.09.2014, в якій просив відшкодувати 12874,46 грн. Проте, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» відповіді на заяву не надало та грошові кошти не сплатило.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_3 та знаходився під його керуванням.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як власником даного транспортного засобу.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 уклав з Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АС/4307467, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія».

За умовами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/4307467 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Договором страхування, укладеним між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування виключно з урахуванням звіту суб'єкта оціночної діяльності.

При цьому, з урахуванням вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", наявність страхових актів №1.002.13.11412/VESKO34641 від 03.10.2013 та №1.002.13.11412/VESKO40660 від 19.11.2013, платіжних доручень №62 685 від 07.10.2013 та №72 701 від 21.11.2013, а також рахунків №РАСС075966 від 22.09.2013 і №РАСС078382 від 15.11.2013, виставлених станцією техобслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю «Росавто», є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Крім того, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Зазначена правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі №910/7163/14, яка прийнята з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Alfa Romeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 17087,03 грн. (акти виконаних робіт №РАСН072463 та №РАСН074395), а до ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» перейшло право зворотної вимоги в межах фактичних витрат - 12874,46 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (12874,46 грн.), визначені полісом №АС/4307467 розміри лімітів відповідальності та франшизи (1000,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» витрати в розмірі 11874,46 грн. (12874,46 грн. - 1000,00 грн. = 11874,46 грн.).

Як встановлено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) страхове відшкодування в розмірі 11874 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 46 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 28.01.16

Суддя Грєхова О.А.