ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.01.16р. Справа № 904/9558/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Рокада", м. Дніпропетровськ

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Дніпротехнобуд", м. Дніпропетровськ

Про: стягнення заборгованості за договором оренди у сумі 236 159,40 грн.

Суддя: Крижний О.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 наказ від 22.01.2014 року директор; ОСОБА_2, довіреність №19/10/15 від 19.10.2015 року, представник;

Від відповідача: ОСОБА_3, протокол № 4 зборів засновників від 03.04.08, директор; ОСОБА_4 довіреність від 11.11.2015 року представник; ОСОБА_5 довіреність від 12.01.2015 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Рокада" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Дніпротехнобуд" заборгованості за договором оренди №12 від 12.04.2012 року у сумі 236 159,40 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2015 року в позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Рокада" задоволено частково, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2015 року у справі №904/9558/14 скасовано частково, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2015 року касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Рокада" задоволено, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року у справі №904/9558/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Згідно Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу №904/9558/14 передано на розгляд судді Крижному О.М.

Ухвалою суду від 03.11.2015 року суддею Крижним О.М. прийнято справу №904/9558/14 до свого провадження та призначено до розгляду в засіданні на 17.11.2015р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем умов договору оренди №12 від 12.04.2012 року в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, у звязку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 236 159,40 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що заборгованість у розмірі 236 159, 40 коп., яка нібито виникла за березень 2014 року документально позивачем не доведена, оскільки позивачем не надано до суду оригіналу договору оренди № 12 від 12.04.2012 року та додаткових угод до нього, за якими передбачено передачу в оренду саме трьох екскаваторів: HYUNDAI К360 зав № 0210121, HYUNDAI К320 зав. № 90111413, HYUNDAI К320 зав. № 90110740. Також відсутні підписані сторонами акти приймання-передачі вказаної техніки та акти виконаних робіт. У відзивах на позов та письмових поясненнях відповідач струджує, що три екскаватори, саме марки HYUNDAI, позивачем взагалі не передавалися відповідачу. Крім того, відповідач неодноразоваво наголошував на тому, що при ознайомленні з матеріалами справи ним було виявлено підробку документів, печатки підприємства і підпису директора підприємства у наданих позивачем до суду документах, а саме: копії договору оренди № 12 від 12.04.2012 року, копіях додаткових угод до вказаного договору № 1 від 31.12.2012 року, № 2 від 22.01.2014 року, № 3 від 31.12.2014 року, № 4 від 05.01.2014 року та № 5 від 28.02.2014 року; копіях актів приймання-передачі орендованої техніки. Разом з тим, відповідач наполягає, що договір оренди № 12 від 12.04.2012 року між сторонами все ж таки був укладений, але не в тій редакції, яку надано позивачем разом із позовною заявою та суду надав оригінал Договору оренди № 12 від 12.04.2012 року (для огляду, а копію у справу), скріплений печатками підприємств та підписами уповноважених осіб, зміст якого суттєво відрізняється від змісту копії договору та додаткових угод до нього, наданих позивачем. Відповідач вважає, що до документів, які позивач надав до суду, не можна відноситись, як до належно оформлених і узгоджених між сторонами, які підлягають обовязковому виконанню. Також відповідач зазначає, що на момент подачі позову заборгованість перед позивачем за договором оренди погашена у повному обсязі згідно платіжного доручення № 29 від 14.04.2014 на суму 260 000 грн., оскільки в призначенні платежу було допущено помилку, про яку зазначив та просив виправити у листі № 46/14 від 14.04.2014 року про зміну призначення платежу. У подальшому відповідач змінював свою позицію по справі.

Розгляд справи був відкладений з 17.11.2015р. на 10.12.2015р., з 10.12.2015р. на 23.12.2015р., з 23.12.2015р. на 29.12.2015р., з 29.12.2015р. на 19.01.2016р.

Ухвалою суду від 29.12.2015р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 19.01.2016р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2012 року (в тексті договору зазначено 2013 року, що є опечаткою, про що погодилися сторони) між ТОВ "Торгівельний дім Рокада" (далі - орендодавець) та ТОВ Виробничою фірмою "Дніпротехнобуд" (далі - орендар) було укладено договір оренди техніки №12, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування на умовах повернення за плату наступну техніку: екскаватор JSBJS33СТ81240860 з ковшом та гідромолотом у кількості 1 шт.

В матеріалах справи міститься заява відповідача (Т.1 а.с.84), у якій відповідач зазначає, що у наданій до суду копії договору оренди техніки №12 від 12.04.2012р. сторонами під час укладення договору допущено помилку в році, а саме замість 2012р., вказано 2013р. Згідно вказаної заяви відповідач просить вважати датою укладення договору 12.04.2012р., коли він фактично був укладений між сторонами. Відповідач зазначає, що вказана помилка була допущена і у акті звірки наданому до суду.

Факт укладання та підписання даного договору саме 12.04.2012р., не заперечувала жодна із сторін.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість орендної плати визначається згідно виставлених рахунків і актів виконаних робіт. Стан орендованої техніки на момент передачі в оренду: техніка знаходиться у робочому стані та пригодна до експлуатації (п.1.3 договору).

Згідно з п. 2.1 договору вказана в п.1 даного договору техніка має бути передана орендодавцем та прийнята орендарем протягом 10 днів з моменту підписання даного договору за актом приймання-передачі.

Строк оренди складає один рік з моменту прийняття орендованої техніки за актом приймання-передачі, з можливою пролонгацією договору (п.3.1 договору.) Додатковими угодами №1 від 12.04.2013р. та №2 від 30.12.2013р. до договору оренди №12 від 12.04.2012р. строк дії договору продовжувався з 13.04.2012р. по 31.12.2013р. та з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

Відповідно до п.4.1 договору орендна плата сплачується щомісячно з поточного рахунку орендаря на поточний рахунок орендодавця, у місяць до 25-го числа наступного за звітнім. Розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін у залежності від факторів, суттєво впливаючій на вартість паливно-мастильних матеріалів та запасних частин (п.4.2 договору).

Позивач зазначає, що факт того, що дійсно позивачем передавався, а відповідачем орендувався екскаватор підтверджується банківськими виписками по поточному рахунку ТОВ "ТД Рокада" та копіями платіжних доручень відповідача, відповідно до яких відповідач, починаючи з 22.06.2012р. до березня 2014 року здійснював позивачу платежі з призначенням: "Оплата за оренду екскаватора згідно Договору № 12 від 12.04.2012 року" проти чого Відповідач не заперечував (т. 1 а.с. 30-35, 47-58, 200-219).

Разом з тим, 14.02.2014р. між ТОВ Виробничою фірмою "Дніпротехнобуд" (далі - генеральний підрядник) та ТОВ "Торгівельний дім Рокада" (далі - субпідрядник) укладено договір підряду №14/А, відповідно до п.1.1 якого субпідрядник зобовязується виконати роботи з переробки (дробління) негабаритів у карєрі ПАТ "ІнГЗК" в 2014р., у обємі 100 000 м3, а генеральний підрядник зобовязується прийняти виконані роботи та оплатити згідно з умовами договору. Для виконання робіт за цим договором субпідрядником використовується екскаватор з гідравлічним гідромолотом, марки JCB JS330.

Позивач зазначає, що у січні 2014 року екскаватор JCB JS330 був вилучений слідчим Жовтневого РВ м. Дніпропетровська І.І. Смук, а його використання заборонене, що підтверджується листом №41/405св від 13.02.2014р. (Т.1 а.с. 165), у звязку з чим позивач замінив вилучений екскаватор на три інші екскаватори марки HYUNDAI R360 зав № 0210121, HYUNDAI R320 зав. № 90111413, HYUNDAI R320 зав. № 90110740.

Відповідач заперечує факт заміни екскаватора як предмету договору оренди.

Суд, дослідивши обставини спору, аналізуючи матеріали справи та пояснення сторін звертає увагу на наступне.

Перше. Документальне оформлення сторонами договірних відносин неможна вважати задовільним. Отже, для встановлення дійсних взаємовідносин сторін необхідно здійснити аналіз всіх письмових доказів, що стосуються взаємовідносин сторін та спрямованість дій учасників господарських правовідносин.

Друге. У березні (з 1-го до 28 березня) 2014 року відповідачем надавалися послуги Публічному акціонерному товариству "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" з переробки негабаритів у карєрі ПАТ "ІнГЗК" з використанням трьох екскаваторів HYUNDAI. Вказаний факт підтверджується:

- листом ПАТ "ІнГЗК" №42/197 від 10.01.2015р., відповідно до якого у березні 2014р. роботи з переробки негабаритів виконувались саме підрядною організацією ТОВ Виробнича фірма "Дніпротехнобуд" з використання екскаваторів HYUNDAI у кількості 3 шт.

- актами виконаних робіт, складених співробітниками ПАТ "ІнГЗК" №1, 2, 3 за березень 2014р. (Т.1 а.с. 99-103), відповідно до яких у березні 2014р. екскаваторами HYUNDAI перероблено 26 721 м3.

- листом ПАТ "ІнГЗК" №42/3348 від 23.04.2015 року, відповідно до якого інші екскаватори ТОВ Виробнича фірма "Дніпротехнобуд" у березні 2014 року не використовувались.

- підтвердженням використання у березні 2014 року трьох екскаваторів марки HYUNDAI ТОВ Виробничою фірмою "Дніпротехнобуд" свідчить факт придбання дизельного палива відповідачем для заправки саме екскаваторів HYUNDAI, про що свідчать наявні у справі накладна-вимога на відпуск/внутрішнє переміщення/ матеріалів від 15.03.2014р. та видаткові відомості за березень 2014р. (Т.3 а.с. 42-49).

- також вказаним листом (№42/3348 від 23.04.2015 року) ПАТ "ІнГЗК" повідомило, що ТОВ "Торгівельний дім Рокада" до 28.03.2014р. у кар'єрі ПАТ "ІнГзк" роботи не здійснювало.

- факт ввозу екскаваторів марки HYUNDAI на територію ПАТ "ІнГЗК" саме відповідачем підтверджується, зокрема:

а) листом охоронної компанії ТОВ "Сокол-КР", у якому повідомляється, що ТОВ Виробнича фірма "Дніпротехнобуд" ввезено на територію ПАТ "ІнГЗК" екскаваторів HYUNDAI у кількості 3-х одиниць, а саме: HYUNDAI R320 Lc7a ввезення 11.02.2014р. зав. №90110740, HYUNDAI R360 Lc7a ввезення 07.03.2014р. зав. №0210121, HYUNDAI R320 Lc7a ввезення 10.03.2014р. зав. №90111413;

б) накладними №32 від 11.02.2014 р., №50 від 10.03.2014р., які підписані та скріплені печаткою відповідача. Відповідач вказав, що на накладних підпис не належить директору ТОВ Виробнича фірма "Дніпротехнобуд". При цьому відповідач не заперечував, що печатка, відтиск якої міститься на накладних, належить відповідачеві. Відповідач не скористався своїм правом подати клопотання про проведення судової експертизи для встановлення справжності підпису директора на накладних. Суд не вбачає підстав для призначення експертизи за власною ініціативою, оскільки справжність печатки відповідачем не заперечується, крім того, факт ввезення екскаваторів підтверджується іншими доказами.

Третє. Досліджуючи питання на якій підставі (договір оренди чи інший правочин) відповідачем використовувалися екскаватори HYUNDAI у березні 2014 року, суд звертає увагу на наступне.

Позивачем у березні 2014 року було складено та надано відповідачеві наступні податкові накладні на загальну суму 286 021,60 грн.:

- № 1 від 04.03.2014 року на суму 58 699,99 грн.,

- № 2 від 10.03.2014 року на суму 58 699,99 грн.,

- № 3 від 14.03.2014 року на суму 49 013,62 грн.,

- № 4 від 19.03.2014 року на суму 53 520,00 грн.,

- № 5 від 24.03.2014 року на суму 42 816,00 грн.,

- № 6 від 26.03.2014 року на суму 23 272,00 грн.

Дані податкові накладні відображені у податковому обліку і відповідача, що підтверджується реєстром податкових накладних ТОВ ВФ "Дніпротехнобуд", наданих органами фіскальної служби. Також цей факт визнається і відповідачем.

У вказаних податкових накладних зазначено:

Вид цивільно-правового договору: "Договір оренди від 12.04.2012 № 12".

Номенклатура товарів/послуг продавця: "Аренда екскаватора".

Дата виникнення податкового зобов'язання (постачання (оплати) - співпадає з датою видачі податкової накладної.

Таким чином, відповідачем у податковому обліку відображені податкові накладні, складені на виконання договору оренди.

У податкових накладних вказано дату постачання/оплати березень 2014 року.

Відповідно до п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

В частині неоплачених послуг за березень (що є предметом спору), податкова накладна не могла бути видана на аванс (як зазначав відповідач при новому розгляді справи), оскільки у березні 2014 року авансових оплат не було, а при авансовій оплаті податкова накладна складається в день такої авансової оплати.

Платіж у квітні 2014 року, який відповідач при першому розгляді справи розглядав як оплату послуг за березень, а при новому розгляді справи як попередню оплату по договору оренди в рахунок майбутніх періодів, не може розглядатися як підстава для видачі податкових накладних у березня 2014 року, оскільки при попередній оплаті видача податкових накладних без наявності факту оплати неможлива.

Також суд звертає увагу на Акт звірки, наданий відповідачем (Т.1, ас. 262).

На цей же Акт звірки звернув увагу Вищий господарський суд України при направленні справи на новий розгляд.

Так, у Акті звірки зазначено документи як підстава для розрахунків "Акт (надання послуг)". Дата та сума актів надання послуг повністю співпадають з податковими накладними, що проведені двома сторонами у податковому обліку. При цьому також зазначено, що надання послуг відбулося на підставі договору оренди № 12 від 12.04.2012 року.

Акт звірки підписаний директором відповідача, який має право виступати від імені товариства, що вказує на можливість прийняття вказаного документу як доказу визнання факту отримання послуг за договором оренди.

Пояснення відповідача при новому розгляді справи про те, що вказаний Акт звірки був складений помилково, судом не приймаються, оскільки акт підписаний керівником товариства і суд не знаходить розумних обґрунтувань щодо можливості помилкового включення не одного, а шести Актів виконаних робіт з чітким зазначенням вартості наданих послуг, що чітко співпадає з оформленими та проведеними відповідачем податковими накладними.

Крім того, суд критично оцінює пояснення щодо помилковості Акту звірки, оскільки факт надання послуг підтверджується і сукупністю інших доказів.

Отже, за результатами з'ясування обставин справи, беручи до уваги, що відповідач з 1 по 28 березня 2014 року надавав послуги ПАТ "ІнГЗК"; послуги надавалися з використанням екскаваторів; документи податкового обліку (податкові накладні) та Акт звірки, наданий відповідачем, підтверджують надання позивачем послуг відповідачу за договором оренди, суд приходить до висновку, що використання трьох екскаваторів HYUNDAI відбувалося на підставі договору оренди.

Судом здійснено перевірку даного висновку, що лише підтвердило його правильність.

Так, судом було зясовано чи можливе існування іншої правової підстави для використання відповідачем трьох екскаваторів HYUNDAI (інший правочин, крім договору оренди). Відповідач не надав доказів, що б підтверджували наявність іншої правової підстави для використання вказаних екскаваторів HYUNDAI. При цьому суд бере до уваги, що надання відповідачем послуг ПАТ "ІнГЗК" без екскаваторів фізично неможливо, а послуги у березня 2014 року відповідачем надавалися.

Також, в аспекті перевірки висновку про використання відповідачем трьох екскаваторів HYUNDAI на підставі договору оренди судом особливу увагу приділено відсутності документального оформлення зміни обєкту оренду, а саме відсутності письмової додаткової угоди чи обміну листами тощо, щоб підтверджувало досягнення згоди про зміну предмету оренди.

І в даному аспекті судом було досліджено звичаї ділового обороту, що склалися між сторонами спору.

Суд звертає увагу на те, що в договорі підряду №14/А від 14.02.2014р., укладеного між сторонами, вказано що субпідрядником (позивачем) для надання послуг використовується екскаватор гідравлічний, марки JCB JS330. У той же час, вказаний екскаватор у січні 2014р. був вилучений в рамках кримінального провадження, отже його використання для надання послуг підряду є неможливим. При цьому у судовому засіданні сторонами повідомлено, що до договору підряду додаткові угоди про заміну предмету також не підписувались. Матеріали справи також не містять додаткових угод до договору підряду. Однак сторонами визнається і не оспорюється, що послуги за договором підряду виконувалися екскаваторами марки HYUNDAI.

Таким чином, звичаї ділового обороту, що склалися між сторонами, допускають внесення змін до договору в усній формі.

Відповідно ч.1 ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним (ч.4 вказаної статті).

Отже, звичаї ділового обороту, що склалися між сторонами, свідчать про можливість внесення змін до договору без викладення таких змін у письмовій формі. При цьому, відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання письмової форми правочину не тягне його недійсність.

Отже, висновок суду про використання трьох екскаваторів HYUNDAI на підставі договору оренди є правильним та підтверджується сукупністю вищевикладених обставин.

Четверте. Стосовно невизнання відповідачем виконання робіт у березні 2014р. ані за договором підряду, ані за договором оренди суд додатково зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, у березні 2014 року роботи виконувались ТОВ Виробничою фірмою "Дніпротехнобуд". Згідно листа ПАТ "ІнГЗК" №42/3348 від 23.04.2015р. роботи по договору підряду ТОВ "Торгівельний дім Рокада" розпочалися лише з 28.03.2014р.

Також про те, що за договором підряду № 14/А від 14.02.2014р. роботи фактично розпочалися у квітні 2014р. наголошує і відповідач у своєму клопотання, поданому до суду при першому розгляді справи (Т.1 а.с. 116-118).

Тобто, застосування договору підряду № 14/А від 14.02.2014р. до правовідносин, які виникли між сторонами до 28 березня 2014 року є безпідставним, оскільки фактично роботи за ним розпочалися з 28.04.2014р., що не заперечується сторонами. А відтак, оскільки роботи у березні виконувались, та виконувались саме відповідачем, суд дійшов висновку, що у березні 2014р. надавались послуги саме оренди та продовжував діяти договір оренди №12 від 12.04.2012р.

Також суд звертає увагу на постійну зміну позиції відповідача при новому розгляді справи. Спочатку він стверджував, що у березні роботи з переробки негабаритів не виконувались ним взагалі, оскільки орендований ними екскаватор, визначений договором оренди, є арештованим ще у січні 2014р. Потім відповідач зазначає, що роботи все ж таки у березні 2014 р. виконувались, однак ними ніколи не використовувались екскаватори марки HYUNDAI, оскільки заміна предмету оренди документально не підтверджена. Однак при цьому відповідач листом №46/14 від 14.04.2014р. просить у платіжному доручення №29 від 14.04.2014р. на суму 260 000,00 грн. змінити призначення платежу, а саме 236 158,60 грн. вважати оплатою згідно договору №12 від 12.04.2012р. При цьому слід зауважити, що дана сума (236 158,60 грн.) зазначена і в Акті звірки відповідача з посиланням на акти про надання послуг(оренди) за березень 2014р.

П'яте. Позиція відповідача щодо коштів у розмірі 236 158,60 грн. які платіжним дорученням №29 від 14.04.2014р. (при першому розгляді справи відповідач вказував, що вказані кошти є оплатою вартості оренди у березня 2014 року, при новому розгляді справи відповідач змінив позицію і наполягав, що вказані кошти у розмірі 236 158,60 грн. є передплатою за договором оренди), у зв'язку з чим відповідач зазначає про відсутність заборгованості за договором оренди та просить припинити провадження у справі за відсутністю предмету спору, не знайшла свого підтвердження з наступних підстав.

По-перше, передплата не передбачена договором оренди №12 від 12.04.2012р. Відповідно до п.4.1 договору орендна плата сплачується щомісячно з поточного рахунку орендаря на поточний рахунок орендодавця, у місяць до 25-го числа наступного за звітним. Розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін у залежності від факторів, суттєво впливаючій на вартість паливно-мастильних матеріалів та запасних частин (п.4.2 договору).

По-друге, при передоплаті не оформлюються акти виконаних робіт (акт виконаних робіт підтверджує, що роботи вже виконані на дату складання акту) на які є посилання в Акті звірки взаємних розрахунків, наданому відповідачем.

По-третє, між сторонами 14.02.2013р. укладений договір підряду №14/А, за яким позивач має виконувати роботи за замовленням відповідача з переробки негабаритів у кар'єрі ПАТ "ІнГЗК", який по своїй суті змінює договір оренди. Таким чином, сплачувати у великому розмірі передплату за договором оренди, який змінений договором підряду, не мало ніякого сенсу. Одночасного існування ж і договору оренди і підряду сторони не передбачено.

Крім того, відповідач у відзиві на позов просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв'язку з відсутністю предмету спору, припинити провадження у даній справі.

Відповідачем на підтвердження відсутності заборгованості за Договором оренди № 12 від 12.04.2012 року надано копію платіжного доручення № 29 від 14.04.2014 на суму 260 000 грн., у якому в графі призначення платежу зазначено: оплата згідно договору підряду № 14/А від 14.02.2014 року (Т. 1 а.с. 96), а також лист № 46/14 від 14.04.2014 року про зміну призначення платежу, відповідно до якого платіж у розмірі 236 158.60 грн., в т.ч. ПДВ, необхідно вважати оплатою за договором оренди № 12 від 12.04.2012 року, платіж у розмірі 23 841,40 грн. в т.ч. ПДВ, необхідно вважати оплатою за договором 14/А від 14.02.2014 року.

Правова оцінка таким діям відповідача надана у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р., яка підтримана і Вищим господарським судом України у постанові від 20.10.2015р., при цьому зазначено, що згідно зі статтею 1089 Цивільного кодексу України, за платіжним дорученням банк зобовязується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до пункту 22.6 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

Оскільки у платіжному дорученні № 29 від 14.04.2014 на суму 260 000 грн. в графі призначення платежу зазначено: оплата згідно договору підряду № 14/А від 14.02.2014 року (т. 1 а.с. 96), суд погоджується з доводами ТОВ "Торгівельний дім Рокада" що позивач мав повне право розцінювати отримані кошті як платіж по договору № 14/А від 14.02.2014 року.

Виписка факсимільного звязку від 14.04.2014 року та повідомлення про вручення 17.09.2014 року ТОВ "Торгівельний дім Рокада" якогось поштового відправлення не підтверджують твердження відповідача про те, що позивач отримав лист № 46/14 від 14.04.2014 року про зміну призначення платежу, відповідно до якого платіж у розмірі 236 158.60 грн.. в т.ч. ПДВ, необхідно вважати оплатою за договором оренди № 12 від 12.04.2012 року, платіж у розмірі 23 841,40 грн. в т.ч. ПДВ, необхідно вважати оплатою за договором 14/А від 14.02.2014 року (т. 1 а.с. 96, 97).

Таким чином, суд погоджується із думкою судів апеляційної та касаційної інстанції і вважає про правомірність дій позивача зарахувати кошти у розмірі 260 000,00 грн., сплачених за платіжним дорученням №29 від 14.04.2014р. як оплату за договором підряду №14/А від 14.02.2014р.

Також суд зазначає, що відмова в задоволенні позову та припинення провадження у справі це різні процесуальні дії, що тягнуть за собою різні правові наслідки. Предмет позову існує, отже підстав для припинення провадження немає.

На підставі дослідження матеріалів справи та пояснень представників сторін, суд вважає, що є достатньо доказів надання позивачем відповідачеві послуг оренди у березні 2014 року саме екскаваторами марки HYUNDAI за договором оренди техніки №12 від 12.04.2012р. (у тексті зазначено 2013 рік).

Відповідно до ч 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

З огляду на положення п.4.1 договору оренди техніки №12 від 12.04.2012р. строк оплати орендної плати за березень 2014р. є таким, що настав.

Позивач просить стягнути заборгованість з орендної плати в розмірі 236 159,40 грн.

Саме такий розмір орендної плати позивач обґрунтовує наступним.

Як вже було зясовано раніше у березні 2014р. позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги (оренда екскаваторів) на загальну суму 286 021,60 грн., що підтверджується актами про надання послуг (оренди), на які є посилання у Актах звірки сторін, від 04.03.2014р. на суму 58 699,99 грн., від 10.03.2014р. на суму 58 699,99 грн., від 14.03.2014р. на суму 49 013,62 грн., від 19.03.2014р. на суму 53 520,00 грн., від 19.03.2014р. на суму 42 816,00 грн., від 26.03.2014р. на суму 23 272,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачено заборгованість з орендної плати, а тому заборгованість за спірний період складає 236 159,40 грн.

З цього приводу відповідач при першому розгляді справи вказував, що така заборгованість погашена платіжним дорученням № 29 від 14.04.2014р. на суму 260 000,00 грн.

Так, дійсно матеріали справи містять платіжне доручення №29 від 14.04.2014р., згідно якої ТОВ ВФ "Дніпротехнобуд" сплатило на користь ТОВ "Торгівельний дім Рокада" 260000,00 грн., однак у призначенні платежу зазначено "оплата згідно договору підряду №14/А від 14.02.2014р."

Судом не приймається у якості доказу того, що з даної суми частину, а саме 236 158,60 грн., потрібно зарахувати як оплату за договором оренди №12 від 12.04.2012р. лист відповідача №46/14 від 14.04.2014р., оскільки, по-перше, відповідачем не доведено отримання даного листа позивачем, а по-друге дана сума була проведена податковими накладними за квітень 2014р., а корегування податкових накладних на березень до суду відповідачем не надано.

Отже, сума у розмірі 260 000,00 грн., оплачена за платіжним дорученням № 29 від 14.04.2014р зараховується як оплата наданих послуг за договором підряду №14/А від 14.02.2014р.

Таким чином, доказів оплати заборгованості з орендної плати відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Розмір орендної плати погоджено, що підтверджується проведеними податковими накладними. Так, у Акті звірки зазначено документи як підстава для розрахунків "Акт (надання послуг)". Дата та сума актів надання послуг повністю співпадають з податковими накладними, що проведені двома сторонами у податковому обліку. При цьому також зазначено, що надання послуг відбулося на підставі договору оренди № 12 від 12.04.2012 року.

Однак, при перевірці правильності обчислення орендної плати за березень 2014 року, яка залишилась несплаченою, судом виявлено невідповідність у актах звірки податковим накладним, а саме у квітні 2013р. позивачем було збільшено розмір вартості наданих послуг на 0,80 грн. (саме на таку суму вартість послуг перевищує суму виписаних податкових накладних у квітня 2013 року), у звязку з чим, сальдо станом на 1 січня 2014р. складає 103 906,00 грн., яке повністю збігається із сальдо на 1 січня 2014р., згідно акту звірки поданого відповідачем.

Відтак, якщо перерахувати орендну плату за січень та лютий 2014р., яка складає 110 000,00 грн. (55 000+55 000), сальдо на 01.01.2014р. 103 906 грн. та орендну плату за березень 2014р. 286 021,60 грн., всього 499 927,60 грн. та відняти часткові оплати з січня по березень 2014р. на загальну суму 263 769,00 грн. (платіжними дорученнями №871 від 20.01.2014р. на суму 70 000,00 грн., №7 від 05.02.2014р. на суму 11 000,00 грн., №9 від 10.02.2014р. на суму 20 000,00 грн., №23 від 25.02.2014р. на суму 70 000,00 грн., №897 від 06.03.2014р. га суму 883,00 грн. та №27 від 14.03.2014р. на суму 91 886,00 грн.) встановимо заборгованість з орендної плати за березень 2014 року, яка складає 236 158,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті. Невиконанням обовязку щодо оплати за орендоване майно відповідач порушує права позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти (орендну плату) у власність позивача.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 236 158,60 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 4 723,17 грн.

Крім того, пунктом п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Таким чином, оскільки дана справа переглядалась в апеляційному і касаційному порядку, за результатами яких передана на новий розгляд, при новому розгляді справи суд має розподілити судові витрати за розгляд апеляційної та касаційної скарги. У звязку з тим, що як апеляційну так і касаційну скаргу подавав позивач по справі, а отже і сплачував за їх розгляд судовий збір, при новому розгляді у звязку із частковим задоволенням позову, судовий збір має розподілись на його користь пропорційно до задоволених позовних вимог. Виходячи з викладеного з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір за перегляд справи в апеляцій інстанції у розмірі 2 361,59 грн. та судовий збір за перегляд справи в касаційній інстанції у розмірі 2 361,59 грн.

Керуючись ст.ст.1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Дніпротехнобуд" (49035, м. Дніпропетровськ, вул. Таганська, 20, ідентифікаційний код 32756607) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Рокада" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, 15, корпус В-4, група 11 №37,38,39, ідентифікаційний код 32510768) заборгованість у розмірі 236 158,60 грн., витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у першій інстанції у розмірі 4 723,17 грн., витрати зі сплати судового збору за перегляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 2 361,59 грн., витрати зі сплати судового збору за перегляд справи касаційною інстанцією у розмірі 2 361,59 грн., про що видати наказ.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.01.2016 року.

Суддя О.М. Крижний