РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/29959/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Авто»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінком Плюс»

Про стягнення 13 800,00 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінком Плюс" про стягення 13 800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 року порушено провадження у справі № 910/29959/15, розгляд справи призначено на 14.12.2015 року та зобов'язано позивача надати суду: письмові пояснення, виклавши обставини, на яких грнутуються позовні вимоги; нормативно-правове та документальне обгрнутування позовних вимог; підстави виникнення заборгованості; обґрунтований розрахунок суми боргу.

У судовому засіданні 14.12.2015 року представник позивача надав усні пояснення у справі.

Представник відповідача в судове засідання 14.12.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 14.12.2015 року розгляд справи відкладено на 18.01.2016 року.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 18.01.2016 року не з'явились, вимоги попередніх ухвал суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача.

В судовому засіданні 18.01.2016 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 31.10.2012 року у справі №5023/1668/11 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Авто» (позивач) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута Севостьянова Євгена Вікторовича.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2013 року у справі №5023/1668/11 припинено повноваження ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Авто» арбітражного керуючого Севостьянова Євгена Вікторовича; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Кирик Оксану Володимирівну.

Як зазначав позивач у позові, в зв'язку з отриманою інформацією від кредитора ПАТ «ВТБ Банк», ліквідатором було встановлено, відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача, які подавались 01.08.2008 року до банківських установ, наявність заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінком Плюс» (відповідач) перед позивачем в розмірі 13 800,00 грн.

22.08.2014 року та 03.02.2015 року ліквідатором позивача на адресу відповідача були надіслані вимоги про сплату боргу, проте зазначені вимоги залишені відповідачем без належного реагування.

В зв'язку з чим, позивач, з посиланням на ст. 193 ГК України та ст.ст. 11, 509,526, 530 ЦК України, звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінком Плюс» 13 800,00 грн.

На підтвердження позовних вимог, позивачем до позовної заяви додано копію витягу анкети позичальника (позивача), яка подавалась до банківських установ, відповідно до якої станом на 01.01.20018 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінком Плюс» наявна дебіторська заборгованість в розмірі 13 800,00 грн.

Статтею 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України передбачено докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Як вбачається з матеріалів, Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто" не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог, зокрема, щодо наявності заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінком Плюс" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто" в розмірі 13 800,00 грн.

Додана позивачем до позовної заяви копія витягу анкети позичальника (позивача), яка подавались до банківських установ не є належним, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, доказом наявності заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінком Плюс" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто" в розмірі 13 800,00 грн.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи не подано суду в обґрунтування позовних вимог належних і допустимих доказів наявності заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінком Плюс" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Авто" в розмірі 13 800,00 грн., господарський суд дійшов висновку про відмову з задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

25.01.2016 року.

Суддя О.М. Спичак