ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 911/4940/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 комунального унітарного підприємства Міськтепломережа ОСОБА_1 міської ради

про стягнення 526769,26грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №14-89 від 18.04.2014);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 комунального унітарного підприємства Міськтепломережа ОСОБА_1 міської ради про стягнення 526769,26грн у т.ч.:

- 281284,56грн основна заборгованість.

- 22240,66грн пеня за період з 14.12.2012 по 13.07.2013;

- 203019,26грн збитки від інфляції за період грудень 2012 року по квітень 2015 року.

- 20224,97грн проценти за період з 14.12.2012 по 19.05.2015

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №12/1201-БО-19 від 30.11.2012 в частині оплати за поставлений природний газ у листопаді грудні 2012 року у встановлений договором строк.

Відповідач у справі Бахчисарайське комунальне унітарне підприємство Міськтепломережа ОСОБА_1 міської ради документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2012 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (далі продавець) та ОСОБА_1 комунального унітарного підприємства Міськтепломережа ОСОБА_1 міської ради (далі покупець) укладено договір № 12/1201-БО-19 купівлі-продажу природного газу (а.с.7-12, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2012 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.10.2012 по 31.12.2012 природний газ у обсязі до 21,1 тис. куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ теплопостачальних підприємств встановлюється НКРЕ. Ціна 1000 куб.м. природного газу, відповідно до його п. 5.2, становить з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом до сплати з ПДВ 4661,74грн.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом листопада-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ у загальному обсязі 72,677 тис.м3 на загальну суму 768 633,95грн, що підтверджується податковими накладними (а.с.20-21), копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідачем сплачено за отриманий по вказаному договору природний газ:

- 21.12.2012 8 750,07грн;

- 15.02.2013 30 800,00грн;

- 15.03.2013 17 966,35грн.

Як зазначає позивач, зобовязання з оплати природного газу виконанні лише частково, а саме на суму 57516,42грн. Відповідач щодо вказаної суми заборгованості заперечень не надав.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо оплати переданого товару та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Проте, відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, за природний газ, поставлений у листопаді-грудні 2012 року на суму 338 800,98грн, розрахувався частково у сумі 57 516,42грн та з порушенням встановленого строку.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідачем частково не виконані взяті на себе зобовязання, суд вважає заявлені вимоги в частині основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 281 284,56грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, сума 3% річних за період прострочення розрахована позивачем з помилкою у визначенні дат нарахування 3% річних.

Так, позивачем при розрахунку процентів, до періоду, за який вони нараховувались, включені дні, у які здійснена оплата і сума боргу, з її урахуванням, фактично становила менший розмір.

Так, розмір процентів позивачем обрахований за поставлений природний газ:

- у листопад 2012 року за період з 14.12.2012 по 20.12.2012 (день що передує дню часткової оплати) на суму боргу у розмірі 109 191,84грн, що склало 62,82грн; за період з 21.12.2012 по 14.02.2013 на суму боргу у розмірі 100 441,77грн 462,31грн; за період з 15.02.2013 по 14.03.2013 на суму боргу у розмірі 69 641,77грн 160,27грн; за період з 15.03.2013 по 19.05.2015 (заявлено в розрахунку) на суму боргу у розмірі 51 675,42грн 3380,85грн;

- у грудні 2012 року - за період з 14.01.2013 по 19.05.2015 на суму боргу у розмірі 229 609,14грн 16154,42грн;

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає задоволенню у розмірі 20220,67грн; у задоволенні вимог про стягнення 4,30грн процентів суд відмовляє.

Розмір втрат від інфляції, за розрахунком суду, становить 203 052,45грн, а саме:

- за листопад 2012 року за період з 14.12.2012 по 20.12.2012 (день що передує дню часткової оплати) на суму боргу у розмірі 109 191,84грн, що склало 218,38грн; за період з 21.12.2012 по 14.02.2013 на суму боргу у розмірі 100 441,77грн 200,88грн; за період з 15.02.2013 по 14.03.2013 на суму боргу у розмірі 69 641,77грн мала місце дефляція та сума становила відємне значення -69,64грн; за період з 15.03.2013 по 30.04.2015 на суму боргу у розмірі 51 675,42грн 37154,63грн;

- за грудень 2012 року за період з 14.01.2013 по 19.05.2015 на суму боргу у розмірі 229 609,14грн 165 548,20грн.

Проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір втрат від інфляції, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 203 019,26грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 22 240,66грн.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань"; пеня позивачем нараховувалась у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України, проте до періоду, за який вона нараховувалась, включені дні, у які здійснена оплата і сума боргу, з її урахуванням, фактично становила менший розмір.

Так, за розрахунком суду, розмір пені, що підлягає стягненню становить 22211,95грн, а саме:

- у листопад 2012 року за період з 14.12.2012 по 20.12.2012 (день що передує дню часткової оплати) на суму боргу у розмірі 109 191,84грн, що склало 313,26грн; за період з 21.12.2012 по 14.02.2013 на суму боргу у розмірі 100 441,77грн 2305,22грн; за період з 15.02.2013 по 14.03.2013 на суму боргу у розмірі 69 641,77грн 801,36грн; за період з 15.03.2013 по 13.06.2013 (заявлено в розрахунку) на суму боргу у розмірі 51 675,42грн 1926,85грн;

- у грудні 2012 року - за період з 14.01.2013 по 13.07.2015 на суму боргу у розмірі 229 609,14грн 16865,26грн.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 28,71грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 7901,04грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 комунального унітарного підприємства Міськтепломережа ОСОБА_1 міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 281 284,56грн основного боргу, 22 211,95грн пені, 20 220,67грн 3% річних, 203 019,26грн втрат від інфляції, а також 7901,04грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 28,71грн пені, 4,30грн 3% річних у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 02.02.2016.

Суддя С.І. Чонгова