ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 922/5300/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 01-16юр/7803 від 15.09.2015р.)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 270 від 05.01.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури", м. Харків (вх. № 5421 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2015р. у справі № 922/5300/15

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури", м. Харків

про стягнення 40435,84 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року Акціонерна компанія "Харківобленерго" звернулась до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача - ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури" 40435,84 грн., з яких: інфляційні в сумі 3768,30 грн., пеня в сумі 34264,73 грн. та 3% річних в сумі 2402,81 грн.

11.11.2015р. позивачем в порядку ст. 22 ГПК України подано суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій Акціонерна компанія "Харківобленерго" просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. в сумі 2399,71 грн., інфляційні за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. в сумі 3768,30 грн. та пеню за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. в сумі 34205,21 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.11.2015р. по справі № 922/5300/15 (суддя Ольшанченко В.І.) прийнято заяву позивача про уточнення (зменшення) позовних вимог у наданій редакції як заяву про зменшення розміру позовних вимог. Задоволено зменшені позовні вимоги повністю. Стягнуто з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" 3% річних за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. в сумі 2399,71 грн., інфляційні за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. в сумі 3768,30 грн. та пеню за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. в сумі 34205,21 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті електроенергії, спожитої за період з листопада 2014р. по квітень 2015р., судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Відповідач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вважає, що суд при вирішенні даної справи дійшов невірних висновків, які не відповідають обставинам справи та діючим нормативним актам України, що на думку відповідача є підставою у розумінні ст. 104 ГПК України для скасування рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 34264,73 грн., 3% річних в розмірі 2402,81 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3768,30 грн. у повному обсязі та прийняття у справі нового рішення, яким у позові слід відмовити.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.11.2015р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22 грудня 2015р. о 10:00 год.

17.12.2015р. позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 17111), в якому вважає рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2015р. у даній справі прийнятим з належним застосуванням норм процесуального та матеріального права, у відповідності до вимог діючого законодавства, матеріалів справи та фактичних обставин, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача вважає необґрунтованою, в зв'язку з чим просить залишити її без задоволення.

У судовому засіданні 22.12.2015р. представники сторін звернулись до суду із погодженою заявою, в якій просили продовжити строк вирішення спору за межами строків, визначених ст. 69 ГПК України, та відкласти розгляд справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів. Розгляд справи відкладено на 28.01.2016р. об 11:30 год.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиву на неї доводи, заслухавши в судовому засіданні 28.01.2016р. представників позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції у справі, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, враховуючи наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи та обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, 05 грудня 2008 року між позивачем («Постачальник») та відповідачем («Споживач») укладений договір про постачання електричної енергії №14079 (далі - Договір), за яким постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 3.1. "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач в свою чергу зобовязується оплатити постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами (том 1 аркуш справи 10-17).

Відповідно до пункту 2.2.2. Договору про постачання електричної енергії позивач зобовязався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням умов розділів 6, 7 договору, відповідно до додатку №1 "Договірні величини електроспоживання на __ рік" та додатку №2 "Порядок розрахунків"; згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок (ПУЕ) та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком №8 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін"; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами, на межі балансової належності електромереж в точці продажу електричної енергії; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності, зазначеної у додатку №3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору (ч. 2 п. 8.2. Правил користування електричною енергією). Забезпечувати своєчасну повірку засобів обліку, приведення їх у відповідність вимогам нормативних документів, а також виконувати ремонт, заміну та інші роботи, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією засобів обліку, що знаходяться на балансі постачальника (п. 3.10 Правил користування електричною енергією).

Згідно з пунктом 2.3.3. Договору про постачання електричної енергії відповідач (споживач) зобов'язався своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 "Порядок розрахунків" (ч. 2 п. 10.2. ПКЕЕ).

Розрахунковий період встановлений споживачу з 01 числа місяця до такого ж числа наступного місяця (пункт 1 додатку №2 до Договору про постачання електричної енергії, том 1 аркуші справи 18-20).

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання (пункт 5 додатку №2 до Договору про постачання електричної енергії).

Матеріали справи також свідчать про те, що відповідач рахунки на оплату електричної енергії в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО "Харківенергозбут" не отримував, у зв'язку з чим зазначені рахунки були направлені на адресу відповідача рекомендованими листами.

Господарським судом першої інстанції правомірно встановлено і це не заперечується сторонами спору, позивач належним чином виконав свої зобовязання з постачання відповідачу електричної енергії та поставив відповідачу електроенергію за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р. включно на загальну суму 942074,98 грн., про що свідчать наявні у справі копії актів про використану електричну енергію з листопада 2014 р. по квітень 2015 р. включено (том 1 аркуші справи 38-43) та копії рахунків №14079 на оплату за використану електроенергію з листопада 2014 р. по квітень 2015 р. Докази їх надання відповідачу також містяться у справі.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте відповідач свій обовязок зі сплати вартості спожитої електроенергії у визначений Договором про постачання електричної енергії строк не виконав, у звязку з чим заборгованість перед позивачем за електроенергію за період листопад 2014 р. - квітень 2015 р. становила суму 942074,98 грн.

Наявність заборгованості в сумі 944953,05 грн. підтверджується актом від 01.09.2015 р. звірки розрахунків за електроенергію за договором №14079 від 05.12.2008 р. станом на 01.08.2015р.

Дана заборгованість була погашена відповідачем наступним чином.

04.08.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач), Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач), Державним підприємством "Енергоринок" та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" був укладений договір №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків (том 1 аркуші справи 63-66), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. №375.

Пунктом 1 договору від 04.08.2015 р. сторони погодили, що предметом вищевказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною пунктом 16 статті 14 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі - субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. №375.

Згідно з пунктом 7 Договору про організацію взаєморозрахунків, відповідач після отримання коштів від Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації в сумі 944953,00 грн., мав перерахувати їх на рахунок відповідача для погашення заборгованості за договором №14079 від 05.12.2008 р.

В пункті 12 Договору про організацію взаєморозрахунків сторони домовились не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 17 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Платіжним дорученням №3 від 20.08.2015р. (належним чином засвідчена копія міститься у справі, том 1 аркуш 67) відповідач перерахував на рахунок позивача кошти у сумі 944953,00 грн. у відповідно до пунктів 8, 9 статті 11 Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" та постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 04.06.2015 р. за Договором № 375Е/57 від 04.08.2015 р. за електроенергію за 2014 - 2015 роки згідно з Договором № 14079 від 05.12.2008р.

Колегія суддів вважає, що Договір про організацію взаєморозрахунків № 375Е/57 від 04.08.2015р. не змінює та не припиняє зобовязання сторін за основним Договором про постачання електричної енергії №14079 від 05.12.2008р., а лише свідчить про те, що відповідачу було погоджене бюджетне фінансування оплати спожитої електричної енергії у 2014-2015 роках.

При укладенні Договору про організацію взаєморозрахунків № 375Е/57 від 04.08.2015р. сторони лише організували взаєморозрахунки із заборгованості за спожиту електричну енергію, у звязку з особливістю регулювання відносин у сфері постачання та реалізації енергоносії, яка передбачає надання субвенції з державного бюджету для погашення різниці у тарифах.

Натомість, відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.2000р. № 1812-ІІІ та Правил користування електричною енергією", затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996р. № 28, саме договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України унормовано, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини першої 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4.2.1. Договору про постачання електричної енергії №14079 від 05.12.2008р. сторони визначили, що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3.-2.3.4. цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків", до дня ліквідації заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком (ч. 8, 9 п. 8.1 ПКЕЕ).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних це не санкції, а спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора внаслідок знецінення грошових коштів у звязку з інфляційними процесами та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач надіслав відповідачу рахунок №14079 на оплату пені в сумі 34264,73 грн., 3% річних в сумі 2402,81 грн. та індексу інфляції в сумі 3768,30 грн. за липень 2015р., що підтверджується вказаним рахунком та копією реєстру рекомендованих листів на відправку рахунків пені, 3% річних, індексу інфляції, ППЕ, ППМ за липень 2015р.

Проте, відповідач рахунок № 14079 на оплату пені, 3% річних та інфляційних не сплатив, що стало підставою для звернення Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків із даним позовом.

Таким чином, Акціонерна компанія "Харківобленерго", використовуючи своє право на захист, на підставі пункту 4.2.1. Договору про постачання електричної енергії №14079 від 05.12.2008р. та у відповідності із положеннями Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" нарахувала та заявила до стягнення у судовому порядку (з урахуванням наданих уточнень) з відповідача пеню за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. в сумі 34205,21 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті електроенергії, спожитої за період з листопада 2014р. - по квітень 2015р.

Також, керуючись положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.07.2015р. по 31.07.2015р. в сумі 2399,71 грн. та інфляційні за період з 01.07.2015р. по 31.07.2015р. в сумі 3768,30 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати електроенергії, спожитої за період з листопада 2014р. по квітень 2015р.

При вирішенні даного спору по суті господарський суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача відносно неправомірності нарахування позивачем 3% річних, інфляційних та пені на підставі Договору про постачання електричної енергії №14079 від 05.12.2008р. за період листопад 2014р. - квітень 2015р., оскільки відповідно до положень чинного законодавства відповідач не звільнений від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за Договором № 14079 від 05.12.2008р. При цьому, не передбачена така можливість і Договором №375Е/57 від 04.08.2015 р. про організацію взаєморозрахунків, що укладений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. № 375.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам та правову оцінку обставинам справи, господарським судом обґрунтовано встановлено, що право вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних ґрунтується саме на умовах Договору про постачання електричної енергії №14079 від 05.12.2008р. та у повному обсязі відповідає положенням чинного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини.

Згідно з частини 2 статті 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладання.

Місцевий господарський суду правильно зазначив, що для застосування санкцій, передбачених пунктом 4.2.1. Договору №14079 від 05.12.2008р., та, відповідно, наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який є чинним на момент розгляду справи.

Втім, уклавши 04.08.2015р. договір №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, поставлену відповідно до договору №14079 від 05.12.2008 р. з моменту його укладання, тобто з 04.08.2015р., оскільки в даному договорі відсутні посилання на те, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання (частина 3 статті 631 Цивільного кодексу України).

Заявлені до стягнення суми нараховані позивачем за період до укладання сторонами договору №375Е/57 про організацію взаєморозрахунків від 04.08.2015 р., тобто поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, в звязку з чим господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірного зобовязання ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи по суті не встановлені і відповідачем не наведені.

Згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Однак при цьому, доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі, є юридично неспроможними, не підтверджуються жодними доказами і не можуть бути підставами для скасування цілком законного та обґрунтованого рішення, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються з вищенаведених підстав та обставин в їх сукупності.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2015р. у справі № 922/5300/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.