ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 922/5461/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №01-01/16 від 04.01.2016 року),

відповідача- Шпунт В.В. (довіреність №30 від 16.09.2015 року), ОСОБА_2 (довіреність №18 від 22.07.2015 року),

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.129Х/1-38) на рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2015 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 Пі ЕС Україна, м.Київ

до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Харків

про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна, звернувся до суду із позовом, в якому просить суд визнати недійсним рішення Адміністративної колегії обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.10.2014 року за № 216-р/к по справі за № 2/12-216-14.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.10.2015 року у справі № 922/5461/15 (суддя Лаврова Л.С.) в позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що, вимога адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02-26/2-2506 від 30.05.2014 року направлена на адресу позивача та вручена 03.06.2014 року уповноваженій особі на отримання пошти - ОСОБА_4, що підтверджується листом УДППЗ «Укрпошта» від 14.07.2014 року №09-07-1636. Крім того, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення відповідача №216-р/к від 23.10.2014 року отримано позивачем 27.10.2014 року та 28.10.2014 року, у звязку з чим строк на оскарження вказаного рішення органу Антимонопольного комітету України позивачем пропущено. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

23.10.2014 року адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №216-р/к у справі № 2/12-216-14, яким визнано, що ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання інформації територіальному відділенню на вимогу від 30.05.2014 року №02-26/2-2506 у встановлений у вимозі головою територіального відділення строк (далі рішення №216-р/к) (а.с.51).

Вказане рішення №216-р/к обґрунтовано тим, що у звязку з дослідженням ринків послуг з передачі та обробки даних системи диспетчеризації і контролю на лінії за рухомим складом, реалізації навігаційного обладнання та програмного забезпечення в межах Харківської області (включаючи м.Харків), на підставі статтей 3, 7, 12, 17, 22, 22-1 ЗУ «Про Антимонопольний комітет України», статті 1 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», пунктів 1, 3, 8, 9 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2011 року №32-р до ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України рекомендованим листом надіслана вимога від 30.05.2014 року №02-26/2-2506 про надання інформації. Вимога територіального відділення містила 15 питань. Встановлено термін для надання інформації на неї - 20 днів з моменту її одержання. Крім того, попереджено адресата, що в разі неподання інформації або подання її в неповному обсязі у встановлені органами Антимонопольного комітету України строки, подання недостовірної інформації тягне за собою відповідальність, передбачену ст.ст. 50 та 52 ЗУ "Про захист економічної конкуренції".

Як зазначено в рішенні №216-р/к, вказану вимогу про надання інформації надіслано ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна 31.05.2014 року поштовим відправленням №095 з поштового відділення №58 м.Харкова рекомендованим листом за поштовою адресою: 04071, м.Київ, вул.Ярославська, 56-А.

За інформацією Поштампу центру поштового звязку №1 Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» (лист від 14.07.2014 року №09-07-1636) рекомендований лист №095 був вручений 03.06.2014 року уповноваженій особі товариства на одержання пошти - ОСОБА_4, на підставі договору про надання послуг звязку з доставки пошти обєктом поштового звязку Київ 71 від 12.05.2014 року (а.с.54-56; 61).

Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, в своєму рішенні №216-р/к зазначає, що ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна не виконав вимогу від 30.05.2014 року №02-26/2-2506, інформацію антимонопольному комітету в строк до 23.06.2014 року не надав.

За вчинене порушення на ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна накладено штраф у розмірі 68000 грн. (п.2 рішення №216-р/к ).

Рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №216-р/к від 23.10.2014 року направлено рекомендованим листом №721 на юридичну адресу позивача: 03113, м.Київ, вул. Миколи Василенка, 2 та на поштову адресу позивача: 04071, м.Київ, вул.Ярославська, 56-А рекомендованим листом №730.

В листі №09-07-2372 від 09.12.2014 року УДППЗ «Укрпошта» повідомило відповідача, що рекомендований лист №721 вручений 28.10.2014 року уповноваженій особі на одержання пошти ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна -ОСОБА_5; рекомендований лист №730 вручений 27.10.2014 року уповноваженій особі на одержання пошти ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна - ОСОБА_6 (а.с.58).

Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що вимогу відповідача від 30.05.2014 року №02-26/2-2506 він не отримував, а особу ОСОБА_4 не уповноважував на отримання поштової кореспонденціїі і йому нічого не відомо про цю особу( а.с.3), у звязку з чим, вважає рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №216-р/к від 23.10.2014 року неправомірним та просить суд визнати його недійсним. Крім того, позивач зазначає, що оскаржуване рішення №216-р/к на його адресу не надходило, а з його змістом він ознайомився лише з офіційного веб-порталу відповідача в мережі Інтернет 18.09.2015 року, у звязку з чим вважає, що 2-х місячний строк на оскарження рішення ним не пропущено.

Колегія суддів враховує наступне.

Згідно із статтею 3 Закону України Про Антимонопольний комітет України основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності субєктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною другою статті 12 зазначеного Закону передбачено, що повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету, визначених законом.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 7 цього ж Закону у сфері формування та реалізації конкурентної політики, сприяння розвитку конкуренції, нормативного і методичного забезпечення Антимонопольного комітету України та застосування законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольного комітету має повноваження, зокрема, вимагати від суб'єктів господарювання інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, необхідну для дослідження ринків, а також інформацію про реалізацію конкурентної політики.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 17 Закону України Про Антимонопольний комітет України голова територіального відділення Антимонопольного комітету України наділений повноваженнями вимагати, зокрема, від субєктів господарювання інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках.

Аналогічні повноваження закріплено й у Положенні про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженому розпорядженням Антимонопольного комітету України 23 лютого 2001 року № 32-р та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 30 березня 2001 року за № 291/5482, зокрема, пункт 3 частини першої, між іншим, передбачає, що відділення Антимонопольного комітету України має повноваження вимагати від суб'єктів господарювання інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, необхідну для дослідження ринків, а також інформацію про реалізацію конкурентної політики.

Тобто, право органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Комітету запитувати (вимагати) інформацію реалізується у зв'язку із виконанням конкретних завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, його територіальні відділення, зокрема щодо здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно з статтею 22 Закону України Про Антимонопольний комітет України вимоги голови територіального відділення Антимонопольного комітету України в межах його компетенції є обовязковим для виконання у визначені ним строки; невиконання таких вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

За приписами частини першої статті 221 цього ж Закону субєкти господарювання, їх посадові особи та працівники зобовязані на вимогу голови територіального відділення Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Пункт 13 статті 50 Закону України Про захист економічної конкуренції визначає як порушення законодавства про захист економічної конкуренції неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки. За таке порушення накладається штраф згідно із статтею 52 названого Закону.

Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Як розяснено в п.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Закон не визначає певної форми витребовування інформації, у зв'язку з чим його може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону, з урахуванням, однак, того, що в разі заперечення суб'єктом господарювання факту отримання ним запиту про надання інформації орган Антимонопольного комітету України з огляду на вимоги статті 33 ГПК має подати господарському суду належні докази надсилання такого запиту. Відповідні докази мають свідчити про надіслання запиту за місцезнаходженням суб'єкта господарювання, визначеним згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і про отримання його від підприємства зв'язку уповноваженою на це особою відповідно до Правил надання поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 N 270 (пункт 13.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства").

Як свідчать матеріали справи, у звязку з дослідженням ринків послуг з передачі та обробки даних системи диспетчеризації і контролю на лінії за рухомим складом, реалізації навігаційного обладнання та програмного забезпечення в межах Харківської області (включаючи м.Харків), на підставі статтей 3, 7, 12, 17, 22, 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», пунктів 1, 3, 8, 9 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2011 року №32-р, до ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України рекомендованим листом надіслана вимога від 30.05.2014 року №02-26/2-2506 про надання інформації.

Таким чином, відділення АМК у межах наданих йому повноважень, мало право витребувати у позивача відповідну інформацію, що повязана з дослідженням ринків послуг з передачі та обробки даних системи диспетчеризації і контролю на лінії за рухомим складом, реалізації навігаційного обладнання та програмного забезпечення в межах Харківської області, а позивач, у свою чергу, зобовязаний був надати таку інформацію у встановлені строки.

Позивачу відповідачем було направлено вимогу від 30.05.2014 року №02-26/2-2506 із зазначенням переліку інформації, яку необхідно надати у 20-ти денний строк з моменту отримання вказаної вимоги.

Вказана вимога була направлена рекомендованим листом на поштову адресу позивача: 04071, м.Київ, вул.Ярославська, 56-А.

Відповідачем до справи надано лист УДППЗ «Укрпошта» від 14.07.2014 року №09-07-1636, в якому зазначено, що рекомендований лист №095, відправлений 31.05.2014 року на адресу ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна, 04071, м.Київ, вул.Ярославська, 56-А вручений 03.06.2014 року уповноваженій особі на отримання пошти ОСОБА_4 під розпис у книзі за формою 8, копія сторінки з якого додано до листа (а.с.54,55).

Відповідач надав також договір про надання послуг звязку з доставки пошти обєктом поштового звязку Київ 71 від 12.05.2014 року, укладений між Північним Поштампом КМД УДППЗ «Укрпошта» та ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна (а.с.55-56).

Пунктом 2.2.2 договору встановлено перелік осіб, уповноважених вчиняти підпис щодо одержання поштових відправлень.

До вказаного переліку, зокрема, включено ОСОБА_4, який працює на посаді охоронця.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що вимога територіального відділення від 30.05.2014 року №02-26/2-2506 вручена 03.06.2014 року уповноваженій особі на отримання пошти ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна - ОСОБА_4

Отже, позивач повинен був в строк до 23.06.2014 року надати до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України інформацію, передбачену вказаною вимогою.

В зазначений строк відповідач не отримав інформацію, передбачену вимогою, а позивач не звертався до відповідача щодо продовження строків надання інформації, передбачених вимогою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна в порушення закону, не надало інформацію, передбачену вимогою у встановлені строки. Не виконавши вимогу, ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна не дотримано обов'язків, передбачених статтями 22 та 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України".

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

-порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання недійсним рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.10.2014 року №216-р/к у справі № 2/12-216-14.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Таким чином, відповідний строк є присічним.

У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» зазначено, що у застосуванні згаданого припису частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини 2 статті 47 цього Закону господарським судам слід враховувати таке. За цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена ЦК України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

З матеріалів справи вбачається, що рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №216-р/к від 23.10.2014 року направлено рекомендованим листом на юридичну адресу позивача: 03113, м.Київ, вул. Миколи Василенка, 2 рекомендованим листом №721 та на поштову адресу позивача: 04071, м.Київ, вул.Ярославська, 56-А рекомендованим листом №730.

В листі №09-07-2372 від 09.12.2014 року УДППЗ «Укрпошта» повідомило відповідача, що рекомендований лист №721 був вручений 28.10.2014 року уповноваженій особі на одержання пошти ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна ОСОБА_5; рекомендований лист №730 був вручений 27.10.2014 року уповноваженій особі на одержання пошти ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна ОСОБА_6 (а.с.58). Про вказане також свідчить сторінка з книги за формою 8 та реєстр №21 рекомендованих відправлень (а.с.59,62).

За таких обставин, останнім днем строку на оскарження спірного рішення є 28.12.2014 року.

Проте, ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про визнання недійсним вказаного рішення лише 23.09.2015 року, про що свідчить штамп канцелярії суду.

Враховуючи наведене, позовна заява подана ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна до суду з пропуском встановленого частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячного строку для оскарження до господарського суду рішення органу Антимонопольного комітету України, який є присічним та відновленню не підлягає, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вимогу територіального відділення від 30.05.2014 року №02-26/2-2506 він не отримував, ОСОБА_4 на отримання кореспонденції не уповноважував і ця особа не має відношення до підприємства позивача ( а.с.98).

Як зазначено в пункті 13.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", в разі заперечення суб'єктом господарювання факту отримання ним запиту про надання інформації орган Антимонопольного комітету України з огляду на вимоги статті 33 ГПК має подати господарському суду належні докази надсилання такого запиту.

В даному випадку, відповідачем надано суду належні докази надсилання та вручення 03.06.2014 року позивачу вимоги про надання інформації від 30.05.2014 року №02-26/2-2506, у звязку з чим доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, про що було вказано вище.

Також позивач 28.01.2016 року надав суду апеляційної інстанції додаткові документи у даній справі, а саме акт про проведення службового розслідування від 20.11.2015 року, договір про надання послуг від 29.09.2014 року, лист на адресу УДППЗ «Укрпошта» №276-14 від 06.06.2014 року, наказ №38-К від 01.10.2007 року, посадову інструкцію охоронця підприємства позивача та пояснювальні записки працівників ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна.

В акті про проведення службового розслідування від 20.11.2015 року та пояснювальних записках працівників підприємства позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вказано, що вони не отримували будь-якої кореспонденції від територіальних органів Антимонопольного комітету України.

Однак, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься договір про надання послуг звязку з доставки пошти від 29.09.2014 року, укладений між Південним поштампом Київської міської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна, відповідно до п.2.2.2 якого, ОСОБА_5 уповноважена на отримання поштової кореспонденції підприємства (а.с.60).

До матеріалів справи надано відповідачем копія сторінки у книзі за формою 8, з якого вбачається, що рекомендований лист №721 вручений 28.10.2014 року ОСОБА_5 під розпис (а.с.59).

Також 12.05.2014 року між Північним поштампом КМД УДППЗ «Укрпошта» та ТОВ ОСОБА_3 Пі ЕС Україна укладено договір про надання послуг звязку з доставки пошти, в п.2.2.2 якого, серед інших, особою, уповноваженою отримувати поштову кореспонденцію вказано ОСОБА_6

До матеріалів справи відповідач надав реєстр №21 рекомендованих відправлень від 27.10.2014 року, на якому міститься підпис ОСОБА_6 про отримання, в тому числі, рекомендованого листа №730.

Враховуючи наведене, надані позивачем докази не спростовують висновків суду першої інстанції та не приймаються до уваги колегією суддів.

Також позивач надав суду апеляційної інстанції лист №276-14 від 06.06.2014 року до УДППЗ «Укрпошта», яким, на його думку доведено внесення змін до договору про надання послуг звязку з доставки пошти обєктом поштового звязку Київ-71 поштовий індекс 04071 від 12.05.2014 року, а саме виключити із переліку уповноважених осіб, яким доручається вчиняти підпис щодо одержання поштових відправлень, ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із вказаними положеннями кореспондується норма ч.1. ст.188 ГК України, якою також встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

В п.5.3 договору про надання послуг звязку із доставки пошти від 12.05.2014 року зазначено, що умови договору можуть бути змінені або доповнені за взаємною письмовою згодою сторін (а.с.61).

В матеріалах справи відсутні докази письмової згоди відповідача на внесення змін в договір про надання послуг звязку з доставки пошти обєктом поштового звязку Київ-71 поштовий індекс 04071, у звязку з чим він вважається чинним в редакції, підписаній сторонами 12.05.2014 року.

Також листи УДППЗ «Укрпошта» №09-07-1636 від 14.07.2014 року та №09-07-2372 від 09.12.2014 року свідчать про виконання відповідачем умов договору та відсутність змін в ньому стосовно переліку осіб, уповноважених на отримання поштової кореспонденції.

Судова колегія також звертає увагу, що і в позовній заяві і в апеляційній скарзі позивач вказував тільки про те, що особа ОСОБА_4 взагалі не відома позивачу і його на отримання кореспонденції наколи не було уповноважено.

В додаткових матеріалах, що подані суду апеляційної інстанції, позивач змінив свою позицію і твердить про те, що в договір про надання поштових послуг внесено зміни, і ОСОБА_7 , а також ОСОБА_6 було виключено з переліку осіб, що мають право на одержання кореспонденції.

Отже, позиція позивача є непослідовною.

Судова колегія також звертає увагу, що в суді першої інстанції позивачем декілька разів надавалися документи на підтвердження своїх позовних вимог (разом із позовною заявою та заявою від 23.09.2015 р.), але інформацію про неодержання кореспонденції відповідача уповноваженими особами ОСОБА_6І та ОСОБА_5І суду першої інстанції, а також в апеляційній скарзі надано не було.

Так, в позовній заяві позивач наполягав на тому, що ОСОБА_4 він ніколи не уповноважував на отримання поштової кореспонденції і про саму особу позивачу нічого не відомо. Отже, позивач не повідомляв суд про будь-яку зміну умов договорів про надання поштових послуг, в тому числі щодо осіб уповноважених отримувати його кореспонденцію.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 101 ГПК України, додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини (п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України»).

Позивачем, в порушення вказаних норм законодавства, не обґрунтовано причин неподання вказаних документів суду першої інстанції, у звязку із чим додаткові документи, надані апелянтом разом із заявою від 28.01.2016 р., не можуть бути прийняті судовою колегією до уваги.

З огляду на викладене, доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.10.2015 року у справі №922/5461/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 02.02.2016 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.