ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.02.16р. Справа № 904/11219/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3723-ТЕ-4 від 12.02.2013 у загальному розмірі 86 423 грн. 80 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт (довіреність № 14-138 від

13.05.2014)

від відповідача: ОСОБА_2 - юрисконсульт (довіреність № 26-30-06 від 02.02.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (далі - відповідач) заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3723-ТЕ-4 від 12.02.2013 у загальному розмірі 86 423 грн. 80 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 44 773 грн. 34 коп. - основний борг;

- 4 930 грн. 00 коп. - пеня;

- 34 085 грн. 11 коп. - інфляційні втрати;

- 2 635 грн. 35 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3723-ТЕ-4 від 12.02.2013 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений в період з січня 2013 року по грудень 2013 року природний газ у встановлений договором строк, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у сумі 44 773 грн. 34 коп. та у позивача виникло право нарахування штрафних санкції, а також інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення. Так, за прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 14.02.2013 по 13.07.2014 в сумі 4 930 грн. 00 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 14.02.2013 по 30.09.2015 у сумі 2 635 грн. 35 коп., а також інфляційні втрати за період з квітня 2013 року по червень 2015 року у сумі 34 085 грн. 11 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 25.01.2016.

У судове засідання 25.01.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 25.01.2016 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, що наведені у позові.

Представник відповідача письмового відзиву на позову не надав, але у судовому засіданні 25.01.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував, а також просив надати час для підготовки письмових заперечень.

У зв'язку з необхідністю витребування додаткових документів, у судовому засіданні 25.01.2016 у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 03.02.2016.

Від відповідача надійшли заперечення (вх.суду 6228/16 від 02.02.2016), в яких він проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем невчасно поверталися підписані акти приймання-передачі природного газу, крім того, враховуючи, що відповідач є державною організацією, що фінансується із державного бюджету, він не мав можливості здійснити жодної оплати через ГУДКСУ у 2014 році, використовуючи договір від 2013 року, а позивач від підписання додаткової угоди ухилився.

У судове засідання 03.02.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача наявність основного боргу визнав, проти задоволення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних заперечував, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 03.02.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 12.02.2013 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та Державним вищим навчальним закладом "Український державний хіміко-технологічний університет" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3723-ТЕ-4 (далі-договір) (а.с.14-19), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору продавець передає покупцю в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 136,500 тисяч куб.м., у тому числі по місяцях кварталів, згідно з графіком передбаченим договором.

В подальшому, додатковою угодою № 1 від 31.12.2013 до договору сторонами були внесені зміни до пункту 1.1. договору, а саме: сторони дійшли згоди викласти його у наступній редакції:

- "1.1. Продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році та у І півріччі 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах договору.".

Також вказаною додатковою угодою сторони погодили доповнити пункт 2.1. договору абзацом в наступній редакції:

- "Продавець передає покупцеві у січні-червні 2014 року газ, спожитий покупцем за договором у грудні 2013 року. Фактичні обсяги, що передаються за договором у 2014 році, зазначаються щомісячно в актах приймання-передачі природного газу.".

У розділі 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині поставки газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому, додатковою угодою № 1 від 31.12.2013 до договору сторонами були внесені зміни до пункту 11.1. договору, а саме: замінено фразу "діє в частині поставки газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення" словами "діє в частині передачі газу до 30.06.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги пятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

У відповідності до пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

У пункті 3.4. договору сторони узгодили, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставною для остаточного розрахунку між сторонами.

На виконання умов договору позивачем у період з січня 2013 року по грудень 2013 року було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 96,621 тис. куб. м. на загальну суму 126 496 грн. 22 коп., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу:

- акт від 31.01.2013 про прийняття відповідачем у січні 2013 року природного газу обсягом 21,293 тис. куб.м. на суму 27 876 грн. 79 коп. (з урахуванням його транспортування) (а.с.22);

- акт від 28.02.2013 про прийняття відповідачем у лютому 2013 року природного газу обсягом 16,494 тис. куб.м. на суму 21 593 грн. 95 коп. (з урахуванням його транспортування) (а.с.23);

- акт від 31.03.2013 про прийняття відповідачем у березні 2013 року природного газу обсягом 15,822 тис. куб.м. на суму 20 714 грн. 16 коп. (з урахуванням його транспортування) (а.с.24);

- акт від 30.04.2013 про прийняття відповідачем у квітні 2013 року природного газу обсягом 5,241 тис. куб.м. на суму 6 861 грн. 52 коп. (з урахуванням його транспортування) (а.с.25);

- акт від 31.10.2013 про прийняття відповідачем у жовтні 2013 року природного газу обсягом 3,572 тис. куб.м. на суму 4 676 грн. 46 коп. (з урахуванням його транспортування) (а.с.26);

- акт від 30.11.2013 про прийняття відповідачем у листопаді 2013 року природного газу обсягом 11,998 тис. куб.м. на суму 15 707 грн. 78 коп. (з урахуванням його транспортування) (а.с.52);

- акт від 24.01.2014 про прийняття відповідачем у грудні 2013 року природного газу обсягом 22,201 тис. куб.м. на суму 29 065 грн. 56 коп. (з урахуванням його транспортування) (а.с.28).

Вказані акти підписані, зокрема, позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акти підписані представником відповідача та скріплені відтиском його печатки.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов'язок покупця оплатити вартість газу і наданих послуг.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У розділі 5 договору сторони узгодили ціни на газ.

Так, відповідно до пункту 5.1. ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091 грн. 00 коп. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091 грн. 00 коп., крім того ПДВ - 20% - 218 грн. 20 коп., всього з ПДВ - 1 309 грн. 20 коп.

У пункті 5.5. договору сторони погодили, що загальна вартість договору на дату його укладення становить 148 921 грн. 50 коп., крім того ПДВ - 29 784 грн. 30 коп., разом з ПДВ - 178 705 грн. 80 коп.

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач поставлений в період з січня 2013 року по грудень 2013 року природний газ оплатив частково в сумі 81 722 грн. 88 коп. наступним чином:

- поставлений у січні 2013 року природний газ обсягом 21,293 тис. куб.м. на суму 27 876 грн. 79 коп. був оплачений 26.03.2013 (з простроченням) (а.с.30);

- поставлений у лютому 2013 року природний газ обсягом 16,494 тис. куб.м. на суму 21 593 грн. 95 коп. був оплачений частково 12.04.2013 в сумі 6 048 грн. 68 коп., залишок боргу в сумі 15 545 грн. 27 коп. було оплачено 15.04.2013 (з простроченням) (а.с.30);

- поставлений у березні 2013 року природний газ обсягом 15,822 тис. куб.м. на суму 20 714 грн. 16 коп. був оплачений 28.05.2013 (з простроченням) (а.с.30);

- поставлений у квітні 2013 року природний газ обсягом 5,241 тис. куб.м. на суму 6 861 грн. 52 коп. був оплачений 09.08.2013 (з простроченням) (а.с.30);

- поставлений у жовтні 2013 року природний газ обсягом 3,572 тис. куб.м. на суму 4 676 грн. 46 коп. був оплачений 30.12.2013 (з простроченням) (а.с.30);

Поставлений у листопаді 2013 року природний газ обсягом 11,998 тис. куб.м. на суму 15 707 грн. 78 коп., а також поставлений у грудні 2013 року природний газ обсягом 22,201 тис. куб.м. на суму 29 065 грн. 56 коп. відповідачем оплачений не був.

При цьому, судом було враховано, що під час отримання часткових оплат позивач здійснював їх розподіл та зарахування в рахунок погашення основного боргу (без врахування положень статті 534 Цивільного кодексу України). Вказане підтверджується розрахунком позивача та самими позовними вимогами, оскільки позивач визнає відсутність заборгованості відповідача щодо оплати спожитого в період з січня по жовтень 2013 року газу, а штрафні санкції та втрати, які накопичились через прострочення оплати в цей період позивач заявляє до стягнення у судовому порядку.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що спожитий у листопаді та грудні 2013 року природний газ не був оплачений відповідачем, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 44 773 грн. 34 коп. (15 707,78 + 29 065,56). Спожитий у період з січня по жовтень 2013 року природний газ був оплачений відповідачем із простроченням.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку та якості поставленого у спірний період позивачем природного газу. А також, з вищезазначених актів приймання-передачі природного газу вбачається, що акти підписані без заперечень. Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Слід зазначити, що посилання відповідача на невчасне отримання від позивача підписаних актів приймання-передачі природного газу не може прийматися до уваги судом, оскільки вказані твердження не підтверджені жодним належним доказом, крім того, пункт 6.1. договору не містить застережень щодо відстрочення оплати у випадку вчасного неотримання актів від позивача.

З огляду на положення пункту 6.1. договору, строк оплати отриманого у період з листопада 2013 року по грудень 2013 року природного газу на загальну суму 44 773 грн. 34 коп. є таким, що настав.

Суд відзначає, що відповідно до пункту 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження погашення вказаної заборгованості відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період, шляхом надання належних доказів, не спростував. Крім того, відповідач визнає наявність основного боргу за спірний період в сумі 44 773 грн. 34 коп.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 44 773 грн. 34 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 44 773 грн. 34 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договорі він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікованої облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем з 14.02.2013 по 13.07.2014 в сумі 4 930 грн. 00 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивач здійснив нарахування пені на дні, в яких була проведена оплата відповідачем, крім того, позивачем не було враховано, що останній день строку для оплати спожитого у березні 2013 року природного газу припадає на вихідний день, а отже з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, в даному випадку - 15.04.2013.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем та доданий до позовної заяви визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Згідно з пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок пені за вказаними періодами, судом було встановлено наступне:

- за поставлений у січні 2013 року природний газ обсягом 21,293 тис. куб.м. на суму 27 876 грн. 79 коп. граничний строк оплати - 13.02.2013; оплата була здійснена 26.03.2013, а отже, період прострочення становить з 14.02.2013 по 25.03.2013, а пеня в цей період складає 458 грн. 25 коп.;

- за поставлений у лютому 2013 року природний газ обсягом 16,494 тис. куб.м. на суму 21 593 грн. 95 коп. граничний строк оплати - 13.03.2013; часткова оплата в сумі 6 048 грн. 68 коп. була здійснена 12.04.2013, а отже, період прострочення суми 21 593 грн. 95 коп. становить з 14.03.2013 по 11.04.2013, а пеня в цей період складає 257 грн. 35 коп., залишок боргу в сумі 15 545 грн. 27 коп. було сплачено 15.04.2013, отже, період прострочення суми 15 545 грн. 27 коп. становить з 12.04.2013 по 14.04.2013, а пеня в цей період складає 19 грн. 17 коп.,

- за поставлений у березні 2013 року природний газ обсягом 15,822 тис. куб.м. на суму 20 714 грн. 16 коп. граничний строк оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 15.04.2013; оплата була здійснена 28.05.2013, а отже, період прострочення становить з 16.04.2013 по 27.05.2013, а пеня в цей період складає 357 грн. 53 коп.;

- за поставлений у квітні 2013 року природний газ обсягом 5,241 тис. куб.м. на суму 6 861 грн. 52 коп. граничний строк оплати - 13.05.2013; оплата була здійснена 09.08.2013, а отже, період прострочення становить з 14.05.2013 по 08.08.2013, а пеня в цей період складає 234 грн. 04 коп.;

- за поставлений у жовтні 2013 року природний газ обсягом 3,572 тис. куб.м. на суму 4 676 грн. 46 коп. граничний строк оплати - 13.11.2013; оплата була здійснена 30.12.2013, а отже, період прострочення становить з 14.11.2013 по 29.12.2013, а пеня в цей період складає 76 грн. 62 коп.;

- за поставлений у листопаді 2013 року природний газ обсягом 11,998 тис. куб.м. на суму 15 707 грн. 78 коп. граничний строк оплати - 13.12.2013, відповідачем газ не оплачений, а отже, в період прострочення з 14.12.2013 по 13.06.2014 пеня складає 1 173 грн. 13 коп.;

- за поставлений у грудні 2013 року природний газ обсягом 22,201 тис. куб.м. на суму 29 065 грн. 56 коп. граничний строк оплати - 13.01.2014, відповідачем газ не оплачений, а отже, в період прострочення з 14.01.2014 по 13.07.2014 пеня складає 2 303 грн. 74 коп., а всього 4 879 грн. 83 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 4 879 грн. 83 коп.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати газу у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення інфляційні втрати за загальний період з квітня 2013 року по червень 2015 року в сумі 34 085 грн. 11 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 14.02.2013 по 30.09.2015 в сумі 2 635 грн. 35 коп.

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Вищого господарського суду України від 01.04.2015 по справі № 917/1667/14.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункти 3.1., 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013).

Суд також зауважує, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не було враховано вищевказаних вимог, а саме: до періодів нарахування включені місяці, в яких мав бути здійснений розрахунок, а також місяці, в яких існувала заборгованість не повний місяць.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, та доданий до матеріалів справи, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, враховуючи положення вищевказаних Постанов Пленуму, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаними періодами, судом було встановлено наступне.

- за поставлений у січні 2013 року природний газ обсягом 21,293 тис. куб.м. на суму 27 876 грн. 79 коп. граничний строк оплати - 13.02.2013; оплата була здійснена 26.03.2013, а отже, період прострочення становить з 14.02.2013 по 25.03.2013. При цьому, заборгованість як у лютому так і в березні 2013 року існувала не повний місяць, а отже, інфляційні втрати за вказані місяці не нараховуються;

- за поставлений у лютому 2013 року природний газ обсягом 16,494 тис. куб.м. на суму 21 593 грн. 95 коп. граничний строк оплати - 13.03.2013; часткова оплата в сумі 6 048 грн. 68 коп. була здійснена 12.04.2013, а отже, період прострочення суми 21 593 грн. 95 коп. становить з 14.03.2013 по 11.04.2013; залишок боргу в сумі 15 545 грн. 27 коп. було сплачено 15.04.2013, отже, період прострочення суми 15 545 грн. 27 коп. становить з 12.04.2013 по 14.04.2013. При цьому, заборгованість як у березні так і в квітні 2013 року існувала не повний місяць, а отже, інфляційні втрати за вказані місяці не нараховуються;

- за поставлений у березні 2013 року природний газ обсягом 15,822 тис. куб.м. на суму 20 714 грн. 16 коп. граничний строк оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 15.04.2013; оплата була здійснена 28.05.2013, а отже, період прострочення становить з 16.04.2013 по 27.05.2013. При цьому, заборгованість як у квітні так і в травні 2013 року існувала не повний місяць, а отже, інфляційні втрати за вказані місяці не нараховуються;

- за поставлений у квітні 2013 року природний газ обсягом 5,241 тис. куб.м. на суму 6 861 грн. 52 коп. граничний строк оплати - 13.05.2013; оплата була здійснена 09.08.2013, а отже, період прострочення становить з 14.05.2013 по 08.08.2013. При цьому, у вказаному періоді індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), інфляційні втрати відсутні;

- за поставлений у жовтні 2013 року природний газ обсягом 3,572 тис. куб.м. на суму 4 676 грн. 46 коп. граничний строк оплати - 13.11.2013; оплата була здійснена 30.12.2013, а отже, період прострочення становить з 14.11.2013 по 29.12.2013. При цьому, заборгованість як у листопаді так і в грудні 2013 року існувала не повний місяць, а отже, інфляційні втрати за вказані місяці не нараховуються;

- за поставлений у листопаді 2013 року природний газ обсягом 11,998 тис. куб.м. на суму 15 707 грн. 78 коп. граничний строк оплати - 13.12.2013, відповідачем газ не оплачений, а отже, інфляційні втрати за період з січня 2014 року по червень 2015 року складають 11 890 грн. 86 коп.;

- за поставлений у грудні 2013 року природний газ обсягом 22,201 тис. куб.м. на суму 29 065 грн. 56 коп. граничний строк оплати - 13.01.2014, відповідачем газ не оплачений, а отже, інфляційні втрати за період з лютого 2014 року по червень 2015 року складають 21 900 грн. 83 коп., а всього 33 791 грн. 69 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 33 791 грн. 69 коп.

Господарським судом здійснено також перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не було враховано наступне:

- позивач здійснив нарахування 3% річних на дні, в яких була проведена оплата відповідачем;

- позивачем не було враховано, що останній день строку для оплати спожитого у березні 2013 року природного газу припадає на вихідний день, а отже з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, в даному випадку - 15.04.2013.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, та доданий до матеріалів справи, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних за вказаними періодами, судом було встановлено наступне.

- за поставлений у січні 2013 року природний газ обсягом 21,293 тис. куб.м. на суму 27 876 грн. 79 коп. граничний строк оплати - 13.02.2013; оплата була здійснена 26.03.2013, а отже, період прострочення становить з 14.02.2013 по 25.03.2013, а 3% річних в цей період складають 91 грн. 65 коп.;

- за поставлений у лютому 2013 року природний газ обсягом 16,494 тис. куб.м. на суму 21 593 грн. 95 коп. граничний строк оплати - 13.03.2013; часткова оплата в сумі 6 048 грн. 68 коп. була здійснена 12.04.2013, а отже, період прострочення суми 21 593 грн. 95 коп. становить з 14.03.2013 по 11.04.2013, а 3% річних в цей період складають 51 грн. 47 коп., залишок боргу в сумі 15 545 грн. 27 коп. було сплачено 15.04.2013, отже, період прострочення суми 15 545 грн. 27 коп. становить з 12.04.2013 по 14.04.2013, а 3% річних в цей період складають 3 грн. 83 коп.,

- за поставлений у березні 2013 року природний газ обсягом 15,822 тис. куб.м. на суму 20 714 грн. 16 коп. граничний строк оплати, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, - 15.04.2013; оплата була здійснена 28.05.2013, а отже, період прострочення становить з 16.04.2013 по 27.05.2013, а 3% річних в цей період складають 71 грн. 51 коп.;

- за поставлений у квітні 2013 року природний газ обсягом 5,241 тис. куб.м. на суму 6 861 грн. 52 коп. граничний строк оплати - 13.05.2013; оплата була здійснена 09.08.2013, а отже, період прострочення становить з 14.05.2013 по 08.08.2013, а 3% річних в цей період складають 49 грн. 07 коп.;

- за поставлений у жовтні 2013 року природний газ обсягом 3,572 тис. куб.м. на суму 4 676 грн. 46 коп. граничний строк оплати - 13.11.2013; оплата була здійснена 30.12.2013, а отже, період прострочення становить з 14.11.2013 по 29.12.2013, а 3% річних в цей період складають 17 грн. 68 коп.;

- за поставлений у листопаді 2013 року природний газ обсягом 11,998 тис. куб.м. на суму 15 707 грн. 78 коп. граничний строк оплати - 13.12.2013, відповідачем газ не оплачений, а отже, в період прострочення з 14.12.2013 по 13.06.2014 3% річних складають 846 грн. 93 коп.;

- за поставлений у грудні 2013 року природний газ обсягом 22,201 тис. куб.м. на суму 29 065 грн. 56 коп. граничний строк оплати - 13.01.2014, відповідачем газ не оплачений, а отже, в період прострочення з 14.01.2014 по 13.07.2014 3% річних складають 1 493 грн. 09 коп., а всього 2 625 грн. 23 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 2 625 грн. 23 коп.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (49005, м. Дніпропетровськ, проспект Гагаріна, будинок 8; ідентифікаційний код 02070758) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 44 773 грн. 34 коп. - основного боргу, 4 879 грн. 83 коп. - пені, 33 791 грн. 69 коп. - інфляційних втрат, 2 625 грн. 23 коп. - 3% річних, 1 291 грн. 05 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3