ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 925/1929/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Чернігівська область, м. Носівка, вул. Остерська, 7

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. К.Маркса, 6

про стягнення 34 368,19 грн. заборгованості, процентів, інфляційних та річних,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 підприємець - особисто;

від відповідача: ОСОБА_2 підприємець особисто,

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з відповідача 34 368,19 грн. заборгованості, процентів, інфляційних та річних, та відшкодування судових витрат за договором купівлі-продажу пиломатеріалів. Позивач вимоги підтримав та надав оригінали документів для огляду. Підтвердив частковий розрахунок за товар.

Відповідач вимоги заперечує та вказує, що дійсно придбавав дубову дошку у позивача і провів частковий розрахунок в якості передоплати. Подано докази часткової оплати, які вже враховані позивачем при розрахунку вимоги. Навантажував дошку позивач самостійно на своєму виробництві у м. Носівка Чернігівської області. Але при розвантаженні дошки дубової у відповідача зясувалось, що дошка є дефектною, не може використовуватись у виробництві і позивачу пропонувалось зменшити вартість пиломатеріалу пропорційно якості. Позивач відмовився це зробити. Позивач приїздив до відповідача, оглядав дошку, вів перемовини з відповідачем, але результату не досягнуто. Відповідачем подано акт огляду матеріалу та акт відмови від підпису. Подано лист з ТПП України в Черкаській області стосовно умов зберігання пиломатеріалу.

На запитання головуючого учасники спору заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників, судом встановлено такі взаємовідносини сторін:

Між сторонами виникли господарські відносини придбання за плату пиломатеріалу. 30.04.2015р. позивачем видано відповідачу накладну №17 на 20 куб.м. дошки дубової необрізної товщиною 3 мм на суму 80000 грн. Вказана дошка силами позивача була навантажена на автомобіль відповідача та направлена останньому.

Відповідачем проведена часткова оплата за отриманий матеріал в сумі 51000 грн., в тому числі безготівковий розрахунок - 20000 грн. Оплата проведена до звернення до суду і підтверджена позивачем. На момент звернення з позовом позивач вимагає стягнення 29000 грн. основного боргу.

Позивач також вказує на видачу йому відповідачем боргової розписки на 49000 грн., яку він вважає доказом заборгованості.

На суму боргу позивачем нараховано 899 грн. інфляційних збитків, 438,58 грн. -3% річних, 4030,61 грн. відсотків за користування грошовою сумою, які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухилення відповідача від проведення розрахунку стали причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення боргу.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив наявність господарських відносин між сторонами, заперечив належне виконання позивачем умов договору стосовно кількості та якості придбаного пиломатеріалу. При розвантаженні та складуванні пиломатеріалу обєм дошок становить 18,4 куб.м.; заявив про пошкодження дошок обємом біля 5 м.куб. при навантаженні та розвантаженні, що унеможливлює їх використання за призначенням як столярний матеріал і їх має бути переведено на дрова з відповідним зменшенням вартості до 350 грн. за 1 куб.м.; вимагає пропорційного зменшення ціни при недоліках товару; заперечує нарахування санкцій.

Відповідачем за вказаний період розрахунки не проводились з мотивів непогодження з вимогами позивача (продавця).

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони є приватними підприємцями та субєктами господарювання на ринку послуг.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Діяльність фізичної особи-підприємця регламентована нормами Конституції України, Цивільного та Господарського кодексів України, інших підзаконних нормативних документів.

Між сторонами виникли господарські відносини з придбання за плату пиломатеріалу дошки дубової необрізної товщиною 30 мм. Сторони погодили вид, обєм та ціну партії товару.

За загальним порядком укладання господарських договорів вони викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

В силу ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась.

Правочин згідно зі ст. 205 Цивільного кодексу України може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За правовою природою фактично виниклі господарські відносини є відносинами купівлі-продажу і відповідають вимогам гл. 54 ЦК України.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач вказує, що між ними досягнута усна домовленість про продаж дошки 1-3 гатунку для використання у столярному виробництві.

Відповідач вказує, що він домовлявся про постачання лише 1 гатунку, але документально це не відображено.

Відповідач прийняв завантажену на автомобіль дошку. Заяв про відмову у прийнятті виконання не було. Заяв про недосягнення згоди по істотних умовах договору купівлі-продажу не заявлено.

Судом встановлено, що дошка дубова необрізна навантажена на виробництві позивача на виробничій території позивача без участі та контролю відповідача, на транспорт відповідача в розтентований кузов, з прокладанням шару дошок спеціальними прокладками на всю ширину кузова.

Відповідач підтвердив неможливість розвантаження дошок у себе на виробництві механічним способом, за допомогою вилочного навантажувача, оскільки спосіб навантаження позивачем виключав розвантаження дошок пакетами.

Частина дошок з партії була пошкоджена, в межах 0,5 куб.м., що підтвердив позивач при прибутті до відповідача. Позивачем це підтверджено і в судовому засіданні та не заперечується сторонами.

Суд враховує обовязок відповідача оплатити придбану дошку після її одержання, оскільки сторони письмово не встановили строк розрахунку а отриманий товар.

Суд вважає доведеним право позивача на стягнення залишку заборгованості за продані 18,4 куб.м. дошок по ціні 4000 грн./м.куб. (з урахуванням проведеної часткової оплати 51000 грн., та непридатної до використання дошки обємом 0,5 м.куб. (2000 грн.)).

Суд критично оцінює доводи відповідача про враження 30% дошки грибковими захворюваннями, оскільки відповідачем не надано допустимих та належних доказів таких пошкоджень. ОСОБА_3 торгово-промислової палати від 28.01.2016р. вих. 24/01.3-3, на який посилається відповідач (а.с. 45) вказує лише на порядок зберігання пиломатеріалу при заготівлі з листяних порід. Дефекаційних актів чи актів відбору проб не оформлялось і суду не надано. Позивач заперечив ураження пиломатеріалу грибком.

Суд критично оцінює акт відповідача про переведення дошки в дрова та зменшення ціни (а.с. 44), оскільки пошкодження дошок у виді розколювання по волокну виникли з вини відповідача при розвантаженні їх на території останнього при падінні. Даний акт не враховується судом при прийнятті рішення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 20600 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення. В решті вимог відмовити.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 4030,61 грн. процентів за користування грошовими коштами з посиланням на норму ст.ст. 536, 692 ЦК України, 438,58 грн. 3% річних та 899 грн. інфляційних збитків за прострочення грошового зобовязання з посиланнями на вимоги ст. 625 ЦК України (а.с. 9). Відповідач вимоги заперечує повністю.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу «Еліт: ОСОБА_4». Розрахунок позивачем виконано невірно. Належить стягнути 636,08 грн. інфляційних з розрахунку боргу 20600 грн. та періоду нарахування з 01.05.2015р. до 31.10.2015р., та 304,77 грн. - 3% річних з простроченої суми 20600 грн. за період з 06.05.2015р. по 05.11.2015р. В решті вимоги належить відмовити за необґрунтованістю.

Вимоги позивача про стягнення 4030,61 грн. процентів за користування коштами задоволенню не підлягають, оскільки письмовий двосторонній договір про вчинення плати за користування коштами між сторонами не укладався, а позивач вже отримав задоволення за рахунок стягнення 3% річних з простроченої суми згідно приписів ст. 625 ЦК України. В спірних відносинах облікова ставка НБУ при розрахунку суми плати не може бути врахована, оскільки вона використовується як банківська плата за користування чужими грошовими коштами за договором позики чи кредитування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 1 218 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. К.Маркса, 6, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Чернігівська область, м. Носівка, вул. Остерська, 7, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_2, номер рахунку в банку невідомий

20600 грн. заборгованості, 636,08 грн. інфляційних збитків, 304,77 грн. 3% річних та 1218 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 29.01.2016р.

Суддя Г.М. Скиба