ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Справа № 904/2986/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Жукової Л.В. (доповідач), Короткевича О.Є.
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" в особі ліквідатора Козирицького Андрія Сергійовича
на рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015
та постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.11.2015
у справі № 904/2986/15 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр"
до відповідача - 1товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт"
відповідача - 2товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр"
третя особа -1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна
третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна виконавча служба Доманівського районного управління юстиції Миколаївської області
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
за участю представників сторін: ТОВ "Прибузький гранітний кар'єр" - Дяковського О.С.; ТОВ "Авангард-Днепр" - Пархоменко Ю.С.

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт" та товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр", в якому просило суд визнати виконавчий напис нотаріуса вчинений 06.06.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Хоміч О.М. зареєстрованим в реєстрі за №700 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр" про задоволення вимог за рахунок звернення стягнення на щебень (фракція) - 5-20 в кількості 6223 тон, таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Хоміч О.М. не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі №904/2986/15 (суддя Рудовська І.А.) товариству з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 (колегія суддів - Дмитренко Г.К., Величко Н.Л., Дармін М.О.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі № 904/2986/15 залишено без змін, а скаргу ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" Козирицького А.С. без задоволення.

Ліквідатор товариства з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" Козирицький А.С. звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати наведені судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 87,88 Закону України "Про нотаріат", глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, оскільки судами надано невірну правову оцінку щодо безспірності стягнутої за виконавчим написом заборгованості.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи встановлено наступне.

18.03.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр" (позикодавець) і товариством з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт" (позичальник) укладено договір грошової позики № 1-П (т.1, а.с. 46-47), за умовами п.1.1. якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 280035 грн., а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

У відповідності з п. 2.2 договору грошової позики термін, на який надається позика позичальнику, становить 20 календарних днів з моменту надходження грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

У п.2.3 договору грошової позики вказано, що позика надається в два етапи:

- 50% - 19.03.2014 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника;

- 50% - 26.03.2014 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Строк, зазначений у п. 2.2 договору, може бути продовжений за згодою сторін, шляхом складання додаткової угоди до цього договору.

Згідно п.3.1 договору грошової позики після закінчення терміну, зазначеного в п. 2.2 договору, позичальник зобов'язаний повернути протягом 2 днів суму отриманої позики.

Судами встановлено, що на виконання умов договору грошової позики від 18.03.2014 року № 1-П позичальнику перераховано позикодавцем обумовлену договором суму грошової позики, про що свідчать відповідні банківські виписки (т.1, а.с. 53).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань по поверненню суми позики, 18.03.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт" (заставодавець) і товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр" (заставодержатель) укладено договір застави № 1 (т.1, а.с. 48), згідно із п. 1 якого заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем своїх зобов'язань за договором одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Пунктом 2.3. договору застави передбачено, що строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою за цим договором, становить 20 календарних днів. Розмір забезпеченої заставою вимоги складає 280035 грн. (п.2.4 договору застави). Предметом застави є: щебень (фракція) - 5-20, кількість - 6223 т. (п.п. 3.1.1, 3.1.2 п.3.1 договору застави). Узгоджена за цим договором вартість предмета застави складає 280035 грн. (п. 3.2. договору застави).Згідно п. 3.3. договору застави право власності на предмет застави належить заставодавцю на підставі договору поставки від 18.02.2014 року № 18/02/14-1-ПГК. Пунктом 5.4.1. договору застави визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобов'язання не буде виконано в строк, встановлений в п. 2.3. цього договору.

За п.п. 5.4.2, 5.4.3 договору застави задоволення вимог заставодержателя здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду чи на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до умов договору відповідального зберігання від 18.03.2014 року №5/03/14-ДВЗ товариство з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт" (поклажодавець) передало, а товариство з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" (зберігач) прийняло на відповідальне зберігання щебень фр. 5-20 у кількості 6223 т. загальною вартістю 280035 грн., про що свідчить акт приймання-передачі від 12.03.2014 року (т.1, а.с. 52 зворотній бік ).

В порушення умов договору грошової позики від 18.03.2014 року № 1-П товариство з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт" не повернуло позичену суму, внаслідок чого станом на 06.08.2014 року борг складав 280035 грн.

Через неповернення відповідачем-1 в добровільному порядку 280035 грн., товариство з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр" звернулось до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., який 06.08.2014 року вчинив виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 700) про звернення стягнення за цим виконавчим написом на майно: щебень (фракція) - 5-20, кількість 6223 т., яке знаходиться: Миколаївська область, Доманівський район, село Прибужжя, склад ТОВ "Прибузький гранітний кар'єр"; належить товариству з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт", місцезнаходження: місто Донецьк, вулиця Артема, буд. 95; МФО 322324, , рахунок №0204 у ПАТ "Грін Банк".

Суд першої інстанції, рішення якого підтримав апеляційний господарський суд, відмовляючи ліквідатору товариства з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" у задоволенні позовних вимог виходив з того, що вчинений виконавчий напис відповідає вимогам чинного законодавства про його вчинення та не порушує право позивача, оскільки останній не є стороною за зобов'язанням на підставі якого вчинено виконавчий напис нотаріуса.

Відмовляючи у задоволенні касаційної скарги, колегія суддів касаційної інстанції виходить з такого.

В силу приписів ст. ст. 546, 589, 590 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 19, 20 Закону України "Про заставу", ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", пунктів 3.2., 3.5. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністрерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (надалі - Порядку), пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, відповідно до договору застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами; за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання; нотаріуси вчиняють виконавчі написи за заявою стягувача на документах, що встановлюють заборгованість; при цьому заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого забезпечувального договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Слід відзначити, що безспірною заборгованістю є заборгованість, з якою боржник погоджується, що виключає можливість спору.

Як встановлено попередніми інстанціями, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису на підтвердження безспірності заборгованості, нотаріусу, окрім інших передбачених законом документів, було надано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 17.03.2014 року по 29.07.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт" і товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр", відповідно до якого боржник визнав заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард-Днепр" у сумі 280035 грн. (т.1, а.с. 55).

Водночас, в обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушене право позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр", зокрема, діями державного виконавця, який виконував оспорюваний виконавчий напис.

Як вказано у п. 3.3 договору застави, право власності на предмет застави належить заставодавцю (товариству з обмеженою відповідальністю "Укрторг Граніт") на підставі договору поставки від 18.02.2014 року № 18/02/14-1-ПГК.

У ч. 8 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Посилання заявника касаційної скарги на ч. 1 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", де зазначено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку, правомірно відхилено попередніми судовими інстанціями, з огляду на те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" не є власником майна та не є стороною за зобов'язанням, на підставі якого було вчинено виконавчий напис.

Слід погодитись із доводами попередніх судових інстанцій про те, що позивачем не доведено яким чином оспорюваний правочин порушує його право, як зберігача, оскільки спірне майно є предметом договору між відповідачем-1 та відповідачем-2, тому не може бути включено до складу ліквідаційної маси, оскільки до неї може бути включене лише майно, яке належить банкруту на праві власності або господарського відання.

Враховуючи викладене, доводи товариства з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" наведені у касаційній скарзі є безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені у судах першої та апеляційної інстанцій та обґрунтовано ними відхилені.

Відповідно до ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарськими судами її фактичні обставини були встановлені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки господарських судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, відтак відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків господарських судів, які містяться в оскаржуваних судових актах.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Прибузький гранітний кар'єр" в особі ліквідатора Козирицького Андрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 у справі №904/2986/15 залишити без змін.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді Л.В. Жукова

О.Є. Короткевич