Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2016 року справа №927/18/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Умань-Рось,

АДРЕСА_1, 20300,

до відповідача: Приватного підприємства „Смолянка-Агро,

вул. Козлова, 25, с. Смолянка, Куликівський район, Чернігівська область,

16333,

про стягнення 70515,34 грн.

Суддя Блохіна Ж.В.

Представники сторін:

від позивача: не зявився,

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 02.04.2015,

В судовому засіданні 26.01.2016 проголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 70515,34 грн., з яких 65577,70 грн. інфляційних нарахувань, обчислених за період з березня 2015 року по листопад 2015 року та 4937,64 грн. 3% річних, нарахованих за період з 17.03.2015 по 03.12.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязання по оплаті товару.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Позивач надіслав на адресу суду клопотання в якому зазначає, що він підтримує позовні вимоги і просить їх задовольнити, а також просить розглянути справу за відсутності його представника, оскільки немає можливості направити останнього в судове засідання.

У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обовязковою, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглянути справу у відсутність представника позивача, за наявними в справі матеріалами.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача заперечує проти позовних вимог і просить у позові відмовити посилаючись на те, що 24 листопада 2015 року, а не 03.12.2015 як зазначає позивач, з банківського рахунку Приватного підприємства „Смолянка-Агро відділом Державної виконавчої служби Куликівського РУЮ було списано борг в сумі 364455,85 грн. на виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2015 №927/455/15. На думку відповідача позивач не має підстав стягувати з відповідача інфляційні нарахування за період з березня по листопад 2015 року та 3% річних з 17.03.2015 по 03.12.2015 у визначеному ним розмірі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.04.2015 у справі №927/455/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Умань-Рось до Приватного підприємства Смолянка-Агро про стягнення 324779,97 грн. встановлено факт передачі позивачем відповідачу товару на суму 229292,64 грн. за видатковою накладною №00074 від 22.05.2012 і прийняття товару відповідачем, у звязку з чим у відповідача виникло грошове зобовязання по оплаті отриманого товару.

Вищевказаним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 229292,64 грн. заборгованості по оплаті вартості переданого товару, 76125,15 грн. інфляційних нарахувань за період з червня 2012 року по лютий 2015 року, 19362,18 грн. 3% річних за період з 23.05.2012 по 16.03.2015 та 6495,60 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно із ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

В ході розгляду даної справи докази оскарження, зміни чи скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.04.2015 у справі №927/455/15 сторонами не надано.

Таким чином суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.04.2015 у справі №927/455/15, набрало законної сили.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обовязку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищевказаної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справі №927/455/15 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду у справі №927/455/15 та входять до предмету доказування в цій справі, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову.

Таким чином факт передачі товару позивачем відповідачу на суму 229292,64 грн. та факт прострочення останнім грошового зобовязання по оплаті товару не підлягають доведенню в межах даної справи.

Предметом розгляду у даній справі є вимога про застосування до відповідача заходів відповідальності за прострочення оплати отриманого товару на підставі видаткової накладної №00074 від 22.05.2012 на суму 229292,64 грн.

З аналізу викладених у позовній заяві обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача 4937,64 грн. 3% річних, нарахованих за період з 17.03.2015 по 03.12.2015, та 65577,70 грн. інфляційних нарахувань, обчислених за період з березня 2015 року по листопад 2015 року.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство, зокрема ст.ст. 202-205 Господарського кодексу України та ст.ст. 598-601, 604-609 Цивільного кодексу України, не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі №3-57гс10 (№10/25), від 04.07.2011 у справі №3-65гс11 (№13/210/10), від 12.09.2011 у справі №3-73гс11 (№6/433-42/183), від 14.11.2011 у справі №3-116гс11 (№12/207), від 23.01.2012 у справі №3-142гс11 (№ 37/64).

Отже суд приходить до висновку, що застосування до відповідача передбачених законом заходів відповідальності до і після прийняття судом рішення про стягнення боргу є правомірним.

Здійснивши перевірку нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань, суд доходить висновку про наступне.

Нараховуючи 3% річних та обчислюючи інфляційні нарахування позивач посилається на те, що кошти, стягнуті рішенням Господарського суду Чернігівської області по справі №927/455/15 від 16.04.2015, фактично надійшли на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю „Умань-Рось 03.12.2015.

З наданої відповідачем банківської виписки по рахунку за 24 листопада 2015 року вбачається, що саме 24.11.2015 з банківського рахунку Приватного підприємства „Смолянка-Агро відділом Державної виконавчої служби Куликівського РУЮ було списано борг в сумі 364455,85 грн. на виконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2015 №927/455/15.

Отже позивач має право нараховувати 3% річних за період з 17.03.2015 по 23.11.2015, що в сумі складає 4736,21 грн., а не по 03.12.2015.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 70313,91 грн., з яких 65577,70 грн. інфляційних нарахувань, обчислених за період з березня 2015 року по листопад 2015 року та 4736,21 грн. 3% річних, нарахованих за період з 17.03.2015 по 23.11.2015.

Виходячи з вищевикладеного, прохання відповідача про відмову в задоволенні позову не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір покладається на відповідача в сумі 1214,47 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 35, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства „Смолянка-Агро (вул. Козлова, 25, с. Смолянка, Куликівський район, Чернігівська область, ідентифікаційний код 34739782, інформація про рахунок відсутня) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Умань-Рось (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 21389309, інформація про рахунок відсутня) 4736,21 грн. 3% річних, 65577,70 грн. інфляційних нарахувань та 1214,47 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 01 лютого 2016 року.

Суддя Ж.В. Блохіна