ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Справа № 907/651/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого
Алєєвої І.В. Рогач Л.І.
за участю представників:
позивачаЄршова С.В. - довіреність від 18.04.2014 року
відповідачаСлюсар М.О. - довіреність від 04.01.2016 року
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановувід 05.11.2015 р. Львівського апеляційного господарського суду
у справі№ 907/651/15 господарського суду Закарпатської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз"
простягнення 62208654,69 грн.

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" про стягнення суми основного боргу у розмірі 24697970,54 грн., пені у розмірі 14787851,99 грн., три відсотки річних у розмірі 2091689,07 грн. та суми на яку збільшилася сума основного боргу внаслідок інфляційних процесів у розмірі 20631143,09 грн., що загалом складає 62208654,69 грн., на підставі статей 525, 526, 611, 625 Цивільного кодексу України та статей 193, 231 Господарського кодексу України.

У запереченнях на позовну заяву ПАТ по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" просило у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що додатковою угодою до договору №10 від 22.12.2014 року, зокрема, змінено статтю 11 договору, у зв'язку з чим сторони погодили, що договір поширює на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року, і в частині реалізації газу діє до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Так відповідач зазначав, що шляхом внесення вказаних змін до договору в частині порядку та умов проведення розрахунків сторони погодили між собою дату остаточного розрахунку (20.01.2016 року) за весь фактично використаний за цим договором природний газ у 2013-2015 роках та застосування нового порядку розрахунків (остаточного розрахунку) до відносин, які виникли між сторонами з моменту укладення договору, тобто з 01.01.2013 року та до закінчення строку дії договору - 31.12.2015 року.

Таким чином, ПАТ "Закарпатгаз" повинен здійснювати остаточний розрахунок за поставлений у 2013 - 2015 роках природний газ за цим договором не пізніше 20 січня 2016 року, а тому останній жодним чином не порушив свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу у 2013 - 2014 роках.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 31.08.2015 р. (суддя В.С. Русняк) в частині позовних вимог на суму 700699,92 грн. провадження у справі припинено, а в решті позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення в частині відмови суд першої інстанції, зазначив що за положеннями статті 11 Договору, в редакції Додаткової угоди №10 від 22.12.2014 року, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016 року, оскільки договір поставки газу діє до 31 грудня 2015 року.

За апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Львівський апеляційний господарський суд (судді: Л.Л. Давид, Н.А. Галушко, Я.О. Юрченко) переглянувши рішення господарського суду Закарпатської області від 31.08.2015 р. в апеляційному порядку, постановою від 05.11.2015 року, вказане рішення залишив без змін з тих же підстав.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 31.08.2015 року в часті відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 22877763,63 грн., пені у розмірі 14787851,99 грн., 3% річних у розмірі 2091689,07 грн. та суму на яку збільшилася сума основного боргу внаслідок інфляційних процесів у розмірі 20631149,09 грн. та скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 року у повному обсязі, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заявник касаційної скарги зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції не застосовано до спірних правовідносин приписи статті 631 Цивільного кодексу України, а тому висновки судів про поширення дії додаткової угоди №10 на відносини, які існували до моменту її укладення, є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Скаржник зазначає, що додаткова угода №10 до договору була укладена 22.12.2014 року, набула чинності з дня її підписання та може застосовуватися до відносин сторін, які виникли тільки після її підписання.

У відзиві на касаційну скаргу Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" просить у задоволенні касаційної скарги відмовити посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку про поширення умов договору №13-235-ВТВ від 04.01.2013 року (а саме змін, внесених додатковою угодою №10) на відносини сторін, які склалися з 01.01.2013 року, що повністю узгоджено з приписами чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 04.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу №113-235-ВТВ за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 - 2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору (пункт 1.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 10 від 22.12.2014 року).

Пунктом 1.2. договору встановлено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо - технологічних витрат та нормативних втрат покупця.

Відповідно до пункту 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №11 від 05.02.2015 року), продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 93 807,843 тис.куб.м., у тому числі: у 2013 році - 24 420,877 тис. куб.м.; у 2014 році - до 31 427,966 тис. куб.м.; у 2015 році - до 37 959,000 тис. куб.м.

Згідно з пунктом 6.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 10 від 22.12.2014 року) "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до Договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розраховується за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання - передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу".

Відповідно до пункту 6.2 Договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 22.12.2014 року сторонами було укладено Додаткову угоду № 10 до Договору купівлі - продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-235-ВТВ, відповідно до якої сторони погодили викласти статтю 11. "Строк дії Договору" у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення".

Здійснивши аналіз наявних матеріалів справи згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, суди першої та апеляційної інстанцій встановили здійснення позивачем на виконання умов Договору поставку відповідачу природного газу у обсязі 48193,331 тис.м.куб за період січень 2013 року - листопад 2014 року на загальну суму 221848482,82 грн. за актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи (том 1 са.с.45-67).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої та апеляційної інстанції, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення суми основного боргу у розмірі 24697970,54 грн., пені у розмірі 14787851,99 грн., три відсотки річних у розмірі 2091689,07 грн. та суму на яку збільшилася сума основного боргу внаслідок інфляційних процесів у розмірі 20631143,09 грн., що загалом складає 62208654,69 грн., на підставі статей 525, 526, 611, 625 Цивільного кодексу України та статей 193, 231 Господарського кодексу України, з підстав здійснення несвоєчасних розрахунків за поставлений природний газ за період січень 2013 року - листопад 2014 року відповідно до умов договору №13-235-ВТВ купівлі - продажу природного газу.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містяться в статі 193 Господарського кодексу України.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, під час її розгляду судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що за положеннями статті 11 Договору, в редакції Додаткової угоди №10 від 22.12.2014 року, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

На підставі викладеного суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що остаточний розрахунок за фактично використаний газ повинен здійснитися покупцем не пізніше 20.01.2016 року, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015 року, а тому термін виконання зобов'язання на час звернення з позовом до суду не настав, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає прийняті у справі рішення та постанову такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Доводи заявника викладені ним у касаційній скарзі, колегія вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 р. у справі № 907/651/15 та рішення господарського суду Закарпатської області від 31.08.2015 р. залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач