РІШЕННЯ

27.01.2016Справа №910/30076/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/30076/15

за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-проектно-впроваджувальна фірма «Графік-МС», м. Київ,

про стягнення 138 056,85 грн.,

за участю представників:

позивача - Зацепін С.С. (довіреність від 04.01.2016 № 47-11);

відповідача - Гордієнко А.Ф. (директор).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-проектно-впроваджувальна фірма «Графік-МС» (далі - Товариство): 85 048,14 грн. заборгованості за комунальні послуги; 46 260,30 грн. втрат від інфляції; 6 748,41 грн. 3% річних, а всього 138 056,85 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 13.01.2016.

13.01.2016 відповідач подав суду: клопотання про стягнення з позивача витрат на послуги адвоката з надання правової допомоги у справі; документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі; відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

13.01.2016 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду.

13.01.2016 представники сторін у судовому засіданні подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголошено перерву до 27.01.2016.

27.01.2016 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

27.01.2016 відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту.

Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2016 надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

У судовому засіданні 27.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство у відповідності до статуту створено з метою забезпечення управління комунальним житловим фондом, ефективної експлуатації жилих і нежилих приміщень, будинків та споруд, іншого майна комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва, задоволення потреб споживачів щодо надання їм житлово-комунальних послуг (пункт 3.1 Статуту)

Пунктом 3.2 Статуту визначено, що предметом діяльності Підприємства є надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; забезпечення на підставі укладених договорів між споживачами, виробниками та виконавцями послуг з транспортування холодної, гарячої води, стоків та теплової енергії на опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах та збір платежів від споживачів зазначених послуг на користь виконавців послуг згідно з договорами.

Позивач на підставі договорів тепло та водопостачальними організаціями (з товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» договір від 01.10.2012 № 430025 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води; з відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» від 08.07.2003 № 02723/2-04 на послуги водопостачання та водовідведення) приєднав до своєї мережі відповідача як субабонента та фактично надавав Товариству послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, а відповідач фактично споживав послуги, проте не здійснював оплату за їх споживання.

Так, Підприємство нарахувало та просило суд стягнути з Товариства за період з 01.11.2012 по 31.07.2013 вартість комунальних послуг у сумі 85 048,14 грн., з яких:

- 58 661,79 грн. за послуги з центрального опалення;

- 26 386,35 грн. з гарячого водопостачання.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке:

- позивачем не доведено, що Товариство перебуває за адресою: м. Київ, вул. Калачевська, 9; так, Підприємство жодним чином не уточнює місцезнаходження відповідача у вказаній будівлі та незрозумілим є визначення площі 627 кв.м.;

- відповідач надавав позивачу належну відповідь на припис від 22.04.2013 № 64-3001/13 та повідомив Підприємство, зокрема про таке: Товариство володіє у будинку № 9 по вулиці Калачівській одинадцятьма квартирами (№№ 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 89, 90, 91, 92), що знаходяться на одинадцятому та дванадцятому поверхах вказаного будинку та до 01.07.2013 не були придатні для використання, оскільки в них не були встановлені сантехнічні прилади, відсутні системи опалення, не виконані в повному обсязі оздоблювальні роботи.

Доводи відповідача є необґрунтованими та документально непідтвердженими, спростовуються матеріалами справи, виходячи з такого.

Житловий дванадцятиповерховий, 92-квартирний будинок № 9 по вул. Бакинських комісарів (нова назва вулиці - Калачівська) був прийнятий в експлуатацію у 1998 році, що підтверджується актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 30.12.1998 (далі - Акт).

Відповідач в підтвердження права власності на квартиру № 81 подав суду свідоцтво про право власності від 25.04.2006. Що ж до решти квартир, то Товариство документального підтвердження суду права власності не подало, проте факт володіння вказаними приміщеннями з 2006 року не заперечувало.

Ні Акт, ані свідоцтво про право власності не містить жодної вказівки на те, що квартири були введені в експлуатацію, а потім на них було оформлено право власності, без наявності системи опалення та водопостачання ;-відведення.

Крім того, чинним законодавством України не передбачена можливість введення будинку в експлуатацію без системи опалення та водопостачааня-; відведення.

Посилання на те, що 11 та 12 поверхи були технічними, а в подальшому перероблені на житлові, документально відповідачем не підтверджені.

Разом з тим, Акт не містить посилання на те, що вказані поверхи є технічними, а в свою чергу, містить інформацію, що будинок складається з дев'яносто двох квартир (відповідач володіє квартирами №№ 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 89, 90, 91, 92).

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни в квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних умов і правил експлуатації будинку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Зазначеним Порядком встановлено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання повинен відповідати вимогам чинних нормативних документів. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним

особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Для виконання робіт з підготовки внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП до опалювального сезону після відключення приміщення від мереж його власник, наймач (орендар) зобов'язаний надавати представнику виконавця послуг з ЦО і ГВП можливість доступу до транзитних трубопроводів відповідно до порядку їх технічного огляду, установленого Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджено центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктами 25, 26 вказаних Правил передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води регламентується Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), і здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі центрального опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії (далі - Комісія) для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Таким чином, єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним.

Крім того, відповідно до наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» у редакції зі змінами, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 (далі - Порядок), яким передбачено надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення з ініціативи споживачів на будинок у цілому, а не на окремі квартири.

Також, не знайшло документального підтвердження посилання Товариства на те, що системи опалення при прийннятті будинку відсутні і були вмонтовані лише у 2013 році (суду не подано жодних належних допустимих доказів).

Отже, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано, що Товариство користується приміщеннями за адресою: м. Київ, вул. Калачівська, 9, та споживає комунальні послуги, які надає Підприємство, у тому числі за період з 01.11.2012 по 31.07.2013.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 85 048,14 грн. комунальних послуг, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з пунктами 1, 5 частини третьої статті 20 Закону споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункт 3 частини другої статті 21 Закону).

Позивач зазначає, що звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про надання комунальних послуг, однак відповідач ухилявся від укладання відповідного договору та уклав відповідні договори на кожну квартиру окремо лише 01.07.2013.

Разом з тим, неврегульованим залишився спір щодо фактично спожитих комунальних послуг з 01.11.2012 по 31.07.2013.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частинами першою-другою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частин першої-другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем комунальних послуг та користування приміщенням відповідачем за спірний період, суд дійшов до висновку про існування між сторонами фактичних (бездоговірних) правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Таким чином, у відповідача виникло зобов'язання з оплати вартості фактично наданих позивачем комунальних послуг.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Слід зазначити, що необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена Законом і визначена саме як обов'язок, а не право сторін, тому сама по собі відсутність письмового договору за спірний період між сторонами не є підставою звільнення відповідача від обов'язку оплатити за спожиті послуги.

Підприємство зверталося до відповідача з претензією-вимогою від 02.03.2015 № 47-859 про сплату заборгованості та виставило Товариству платіжну вимогу доручення від 25.02.2015 № 55/414.

Вказані документи були отримані відповідачем 13.03.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копія якого долучена до матеріалів справи.

У свою чергу, відповідач відповіді на претензію не надав і платіжну вимогу-доручення не оплатив.

Таким чином, заборгованість за фактично спожиті комунальні послуги у сумі 85 048,14 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 46 260,30 грн. втрат від інфляції та 6 748,41 грн. 3% річних. Позивач визначає період прострочення з 01.11.2012 по 31.10.2015 для втрат від інфляції та з 01.11.2012 по 01.10.2015 для 3 % річних.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони неправильні, оскільки Підприємство невірно визначило період нарахування.

Частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на те, що позивач звернувся до відповідача з претензією 02.03.2015, а Товариство отримало її 13.03.2015, то обов'язок з оплати мав би бути виконаний протягом семи днів, а тому прострочення почалося з 21.03.2015.

За розрахунком суду стягненню з відповідача підлягає: 13 601,14 грн. втрат від інфляції (період з 21.03.2015 по 31.10.2015); 1 363,10 грн. 3% річних (період з 31.03.2015 по 01.10.2015).

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 13 601,14 грн. втрат від інфляції та 1 363,10 грн. 3% річних.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи, а саме судовий збір сплачений позивачем, слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Що ж до вимог Товариства про покладення на Підприємство витрат з оплати послуг адвоката у сумі 25 000 грн., то вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною першою статті 44 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Так відповідач в підтвердження понесення витрат на послуги адвоката подав суду копії таких документів:

- квитанція до прибуткового касового ордера від 15.10.2015 № 02 на суму 25 000 грн.;

- договір від 09.12.2015 № 910/30076/15-ГСК про надання правої допомоги адвоката по веденню судової справи;

- Витяг з єдиного Реєстру адвокатів України;

- копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;

- копія посвідчення адвоката.

Слід звернути увагу на те, що позовна заява від 25.11.2015 була подана позивачем суду 26.11.2015.

У свою чергу, провадження у справі № 910/30076/15 було порушено ухвалою суду від 30.11.2015.

Таким чином, незрозумілим є сплата адвокату грошових коштів у сумі 25 000 грн. 15.10.2015 з посиланням на номер справи № 910/30076/15.

Крім того, суду не подано жодного документального підтвердження того, що адвокат Романчук О.А. надавав Товариству правову допомогу саме по даній справі.

Отже, відповідач документально не підтвердив понесення витрат на оплату послуг адвоката та наявність підстав для стягнення вказаних витрат з позивача пропорційно задоволеним вимогам відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-проектно-впроваджувальна фірма «Графік-МС» (02091, м. Київ, вул. Тростянецька, 8, кв. 198; ідентифікаційний код: 16485130) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г; ідентифікаційний код: 03366612): 85 048 (вісімдесят п'ять тисяч сорок вісім) грн. 14 коп. заборгованості за комунальні послуги; 13 601 (тринадцять тисяч шістсот одну) грн. 14 коп. втрат від інфляції; 1 363 (одну тисячу триста шістдесят три) грн. 10 коп. 3% річних і 1 500 (одну тисячу п'ятсот) грн. 19 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 01.02.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук