РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/28515/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Вавілон - В»

Про тлумачення умов договору

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача Ліщина І.О., довіреність № б/н від 04.12.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вавілон - В» (далі - відповідач) про тлумачення умов договору.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачу не зрозумілі умови п.4.4. договору поставки № 13-16/424-КП/І від 8.11.2013р., внаслідок чого він просить суд розтлумачити його.

Ухвалою суду від 10.11.2015р. порушено провадження у справі № 910/28515/15 та призначено розгляд на 07.12.2015 р.

07.12.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

07.12.215р. представник позивача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Суд відклав судовий розгляд справи на 18.01.2016р., у зв'язку з відсутністю представника позивача.

07.12.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

18.01.2016р. представник позивача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі.

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем укладено договір № 13-16/424-КП/І від 28.11.2013р. про поставку обладнання, згідно якого відповідач прийняв на себе зобов'язання поставити, а позивач - прийняти та оплатити продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості та в строки, за ціною і з якісними показниками, погодженими сторонами в договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору.

В липні 2014 року ТОВ «ВАВІЛОН-В» звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою від 23.09,2015р. про стягнення з ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ» заборгованості по Договору.

Предмет цього позову полягає в тому, що поставка продукції по договору була здійснена відповідачем за видатковою накладкою № 184 від 30.07.2014р. Вимоги, викладені у позовній заяві відповідача, мотивовані тим, що, у відповідності до п.5.3 Договору та п.2 Специфікацій від 07.07,2014p, оплата за поставлену продукцію здійснюється на 60-й календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції.

Специфікацією до Договору від 07.07.2014р. та п.5.3. Договору встановлено, що виникнення зобов'язання Покупця (позивача) щодо здійснення оплати за продукцію за Договором пов'язане з встановленням дати поставки Продукції.

Згідно п.4.4 Договору датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про прийняття продукції.

Відповідними товаросупровідними документами, згідно п.4.3. Договору є, в тому числі і видаткова накладна та товаротранспортна накладна.

На думку відповідача ТОВ «ВАВІЛОН-В», яка викладена ним в позовній заяві від 23.09.2015р., строк на здійснення оплати за продукцію слід відраховувати від дати, якою оформлена видаткова накладна.

ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ» по іншому розуміє п. 4.4 Договору та зважає, що дата видаткової накладної не може вважатися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату оскільки не підтверджена зазначенням дати саме представником Покупця.

Враховуючи викладене, між сторонами виник спір у зв'язку з різним тлумаченням пункту 4.4 Договору відносно встановлення дати поставки продукції, на підставі чого позивач і подав позов на розгляд господарського суду міста Києва, в якому просив суд розтлумачити спірний п.4.4. договору № 13-16/424-КП/І від 28.11.2013р.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з такого.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 637 ЦК України передбачено тлумачення умов договору за правилами ст. 213 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що сторонами у спірному договорі досягнуто згоди щодо обставин, пов'язаних з виконанням умов договору, поведінку сторін у спірному правовідношенні, а тому судом не вбачається різного розуміння сторонами умов договору (п. 4.4. Договору).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 29.01.2016р. )

Суддя В.І.Мельник