РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/30065/15

За позовомДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МПТЕК"
простягнення 108 000,00 грн
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаМітічкін А.С. (представник за довіреністю від 17.07.2015)
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства" Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МПТЕК" 108 000,00 грн. штрафу за договором поставки № 53-129-01-14-00390 від 23.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/30065/15 та розгляд справи призначено на 12.01.2016.

Ухвалою від 12.01.2016 судом відкладено розгляд справи на 26.01.2016.

В судове засідання 26.01.2016 з'явився представник позивача, який обґрунтував обставини виникнення заборгованості у відповідача, підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та інші документи на підтвердження своєї правової позиції не подав, позовні вимоги не спростував. Про дату, час та місце судових засідань у справі відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, підписаним представником відповідача 11.12.2015, та конвертом повернення ухвали від 12.01.2016 з підстав закінчення строку зберігання поштового відправлення.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, як підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач в ході розгляду справи № 910/30065/15 змінив своє найменування та місцезнаходження, проте, оскільки справа прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, то в порядку ч. 3 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України повинна бути ним розглянута по суті.

Оскільки відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи судом, а матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.01.2015 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі керуючого директора Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МПТЕК", яке надалі змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фіона-Д", (постачальник) було укладено договір поставки № 53-129-01-15-00390 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити стрічку алюмінієву для потреб ВП "Рівненська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору.

У Специфікації № 1 до Договору вказано термін поставки - протягом 45 днів від дати укладення договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору сума Договору складає 540 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 90 000,00 грн.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.08.2015 р., а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку (п. 10.1 Договору).

В матеріалах справи міститься лист відповідача від 10.03.2015 № 71, в якому той повідомляє позивача про виникнення обставин, які унеможливлюють виконання умов Договору, та просить розірвати його.

За умовами п. 6.2.4 договору у разі не поставки продукції в строки, обумовлені Договором, покупець має право відмовитися від подальшого виконання Договору в односторонньому порядку, повідомивши про це постачальника.

Листом від 04.06.2015 № 3825/12 позивач повідомив від подача про відмову від подальшого виконання Договору та його розірвання.

За твердженнями позивача, оскільки постачальник свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, поставка продукції на користь позивача не відбулася у передбачений специфікацією до Договору строк, відповідач має сплатити штраф, про стягнення якого у розмірі 108 000,00 грн йдеться у цьому позові.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, своїх зобов'язань за Договором відповідач не виконав, про що повідомив позивача після спливу встановленого у специфікації 45-денного строку на поставку продукції. Факту односторонньої відмови від виконання договірних зобов'язань відповідач не заперечив та не спростував.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п. 7.5 Договору сторони погодили, що у разі односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов'язань по Договору, постачальник зобов'язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 20% суми Договору.

Згідно з розрахунком позивача відповідно до указаного положення Договору, відповідач має сплатити штраф у розмірі 108 000,00 грн. (540 000,00 грн х 20%).

Отже, оскільки факт односторонньої відмови від виконання зобов'язань відповідача перед позивачем за Договором документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу є обґрунтованою, вірно розрахованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіона-Д" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Сірка, 45, ідентифікаційний код 38906602) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) 108 000 (сто вісім тисяч) грн. штрафу та 1 620 (одну тисячу шістсот двадцять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 ГПК України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складене 03.02.2015