ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 922/2615/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

апелянта ОСОБА_1 за довіреністю від 09.06.2015р. №02-36/1491,

позивача не з'явився,

відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Укрсоцбанк, м. Київ (вх. 5109 Х/2), на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі № 922/2615/15

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Будпобутсервіс", м.Дніпропетровськ,

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Інтерснабстрой", м.Харків,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Укрсоцбанк, м. Київ,

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ВК ЕКО-ОІЛ, м. Харків,

про визнання договору дійсним та визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. (суддя Аріт К.В.) позов задоволено повністю; визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №66-1-66- 12, 66-14-66-17, 66-17-а, 66-18, 66-20 в літ. А-5 загальною площею 427,1 м2, що розташовані за адресою: м.Харків, Харківська набережна, 9, від 16 лютого 2015 року, який укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Будпобутсервіс та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Інтерснабстрой.

Визнано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №66-1-66- 12, 66-14-66-17, 66-17-а, 66-18, 66-20 в літ. А-5 загальною площею 427,1 м2, що розташовані за адресою: м.Харків, Харківська набережна, 9 (девять) за ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Будпобутсервіс.

Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Інтерснабстрой на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Будпобутсервіс 6000,00 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Інтерснабстрой на користь державного бюджету України 1218,00 гривень судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, тому суд дійшов висновку про визнання договору дійсним.

ОСОБА_4 акціонерне товариство Укрсоцбанк з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/2615/15 частково і припинити провадження у справі №922/2615/15 частково в частині: визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №66-1-66-6, 66-2а, 66-8-66-12, 66-17, 66-17-а, 66-18 загальною площею 421,2 м2, що розташовані за адресою: м.Харків, Харківська набережна, 9, який укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Будпобутсервіс та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Інтерснабстрой; визнання права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №66-1-66-6, 66-2а, 66-8-66-12, 66-17, 66-17-а, 66-18 загальною площею 421,2 м2, що розташовані за адресою: м.Харків, Харківська набережна, 9 за ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Будпобутсервіс.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскаржуваним рішення були порушені права ПАТ «Укрсоцбанк» як іпотекодавця, оскільки вищезазначене майно знаходиться в іпотеці згідно договору іпотеки від 13.10.2008р. №805/13/18-5/8-826 який не визнаний в судовому порядку не дійсним, та є чинним.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ ВК ЕКО-ОІЛ.

Від Харківського міського управління юстиції Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно надійшли пояснення (вх. 17382 від 23.12.2015р.), згідно яких отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно можна шляхом здійснення безпосереднього доступу до інформаційної системи Державного реєстру прав.

На виконання вимог ухвали суду апелянтом надано інформацію щодо ТОВ ВК ЕКО-ОІЛ та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2015р. №50567566.

На виконання вимог ухвал апеляційного господарського суду апелянтом надано докази сплати судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку (вх. 17496 від 29.12.2015р.).

Від приватного нотаріуса ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (вх. 17499 від 29.12.2015р.)

Звертаючись до апеляційного суду зі скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р., ПАТ «Укрсоцбанк» вказав, що цим рішенням порушені його права та інтереси, у звязку з чим, він має право на оскарження рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/2615/15, як особа, яка не брала участь у справі, проте, господарський суд вирішив питання про його права та обов'язки.

З`ясовуючи вказану обставину, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. позов задоволено повністю; визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №66-1-66- 12, 66-14-66-17, 66-17-а, 66-18, 66-20 в літ. А-5 загальною площею 427,1 м2, що розташовані за адресою: м.Харків, Харківська набережна, 9, від 16 лютого 2015 року, який укладений між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Будпобутсервіс та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Інтерснабстрой. Визнано право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №66-1-66- 12, 66-14-66-17, 66-17-а, 66-18, 66-20 в літ. А-5 загальною площею 427,1 м2, що розташовані за адресою: м.Харків, Харківська набережна, 9 (девять) за ТОВ Будпобутсервіс. Стягнуто з ТОВ Інтерснабстрой на користь ТОВ Будпобутсервіс 6000,00 гривень судового збору. Стягнуто з ТОВ Інтерснабстрой на користь державного бюджету України 1218,00 гривень судового збору.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ПАТ «Укрсоцбанк» повідомляє суд про те, що 13.10.2008р., укладено генеральний договір №805/6/18/8-135 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, у відповідності до якого були надані кредитні кошти у сумі 1200000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості 12.10.2018р.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань, щодо погашення договору кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, в день укладення договору кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки №805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008р., згідно з яким передано банку в іпотеку: нежитлові приміщення першого поверху №№ 66-1-:-66-6, 66-2а, 66-8:66-12, 66-17, 66-17а, 66-18, загальною площею 421,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна 9, що належать іпотекодавцю на праві приватної власності, що виникла на підставі договору №2598-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ «Інтерснабстрой». посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 07.07.2003р. за р.№807.

Як зазначає апелянт, загальна сума заборгованості боржника (за кредитним договором) на поточну дату за договором кредиту №-805/6/18/8-135 від 13.10.2008р. становить 52202252,55 грн.

Рішеннями від 18.05.2010р. №57/39-10 господарського суду Харківської області, що змінено частково постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2012р., позов Банку задоволено, а саме: звернуто стягнення на предмет іпотеки, що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна 9, надано право банку продати предмет іпотеки будь-якій особі за початковою ціною у розмірі 10238740,20 грн., в рахунок погашення кредитної заборгованості, шляхом застосування процедури продажу встановленою ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

22.10.2015р. ПАТ «Укрсоцбанк» отримано інформаційну довідку №46146774 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо предмету іпотеки що знаходиться за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9 (дев'ять).

Відповідно до інформаційної довідки №46146774 від 22.10.2015р.:

- у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вилучена заборона накладена ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з укладенням договору іпотеки №805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 року.

- у Державному реєстрі іпотек вилучено запис про іпотеку накладену ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з укладенням договору іпотеки №805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 року.

- у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником предмету іпотеки 06.07.2015р. стала ОСОБА_8 (код НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 21.10.2006р. МВМ Київського РВ ГУМВС України в Харківській області).

А тому, на думку апелянта, рішення господарського суду у даній справі прийнято при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до порушення його прав та інтересів.

Статтею 91 ГПК України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Отже, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

При цьому, рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням фактично здійснено реалізацію предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя (апелянта), колегія суддів дійшла висновку про порушення оскаржуваним рішенням у даній справі прав та інтересів ПАТ «Укрсоцбанк» та наявності у останнього права на звернення до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у даній справі.

Отже, розглянувши по суті апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/2615/15 колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2015р. між ТОВ «Інтерснабстрой» (продавець) та ТОВ «Будпобутсервіс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до п.1.1 продавець продав (передав у власність), а покупець купив (прийняв у власність) відповідно до умов цього договору нежитлові приміщення 1-го поверху №66-1-66-12, 66-14-66-14, 66-17-а, 66-18, 66-20 в літ. «А-5» загальною площею 427,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, Харківська набережна,9.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що продавець зобовязується передати предмет договору покупцю шляхом підписання акту прийому-передачі в момент підписання цього договору, а покупець зобовязується сплатити ціну договору після нотаріального посвідчення договору.

Сторони дійшли згоди, що вони нотаріально посвідчать даний договір 25.03.2015р. (п. 1.3. договору).

Відповідно до п.2.1 договору продаж за домовленістю сторін вчиняється за 300000 грн., з яких 250000,00 грн. вартість нежитлових приміщень, а 50000,00 грн. ПДВ. Оплату буде здійснено шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця протягом 10 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору.

В пункті 3.1. договору сторонами укладено, що право власності у покупця на предмет договору виникає з моменту нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладених з ним, у зв'язку з чим, він просить суд відповідно до ст.220 ЦК України, визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за ним право власності на нерухоме майно, що є предметом даного договору.

12.05.2015р. господарським судом Харківської області винесено рішення, яким позов задоволено повністю з підстав, зазначених вище.

Проте, колегія суддів вважає що, такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим та не підтверджується матеріалами справи, з огляду на наступне.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

На підставі ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Як зазначено вище, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Таким чином, за договором купівлі-продажу відбувається перехід права власності від однієї сторони до іншої.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно, права власності яке переходить до позивача.

Відповідно до ч. 1. ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (чинним станом на дату укладання договору та винесення рішення по справі) державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, для виконання всіх вимог чинного законодавства щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, необхідною умовою є державна реєстрація прав на дане майно.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, суд першої інстанції, зазначаючи, що матеріалами справи підтверджено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, належним чином не з'ясував ці обставини, не перевірив чому спірний правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення, а також залишив поза увагою відсутність доказів у матеріалах справи на підтвердження цих доводів позивача.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки, спірний договір купівлі-продажу від 16.02.2015р. підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації відповідних прав, що не було дотримано сторонами при його підписанні, то, відповідно до вищенаведеного законодавства України, спірний договір є неукладеним та не створює прав та обов'язків для його сторін, внаслідок чого підстави для визнання цього договору дійсним на підставі ст. 220 ЦК України - відсутні.

Що стосується позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Нормами частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з статті 334 Цивільного кодексу України: право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним; права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Постановляючи рішення про задоволення позову в частині визнання права власності на придбане позивачем майно, місцевий господарський суд не з'ясував обставини справи щодо дійсних прав та обов'язків сторін і не зазначив, які дії відповідача ТОВ «Інтерснабстрой» свідчать про те, що останнім оспорюється чи не визнається право власності позивача на спірне майно, як того вимагає ст.392 ЦК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Статтею 659 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Однак, господарський суд першої інстанції не зясував тієї обставини, чи існувало обтяження стосовно спірного нерухомого майна на момент укладення договору купівлі-продажу від 16.02.2015р., не встановлено господарським судом першої інстанції наявність права власності продавця за спірним договором на предмет даного договору (що є однією з необхідних умов права продажу товару), що призвело до прийняття господарським судом Харківської області необґрунтованого рішення.

Таким чином, рішення господарського суду Харківської області прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність даних обставин справи, які господарський суд визнав встановленими, у звязку з чим рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню повністю, в т.ч. і в частині стягнення з відповідача судового збору.

Апелянт просить скасувати рішення тільки в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №66-1-66-6, 66-2а, 66-8-66-12, 66-17, 66-17-а, 66-18 загальною площею 421,2 м2, що розташовані за адресою: м.Харків, Харківська набережна, 9, у звязку з тим, що саме ці приміщення знаходяться в іпотеці у банку за іпотечним договором від 13.10.2008р. №805/13/18-5/8-826. Однак, предметом позову є визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.02.2015р. та визнання права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №66-1-66-12, 66-14-66-17, 66-17-а, 66-18, 66-20 в літ. А-5 загальною площею 427,1 м2, що розташовані за адресою: м.Харків, Харківська набережна, 9. Оскільки, колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість позовних вимог у повному обсязі, тому апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

При цьому, згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 Про судове рішення, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. підлягає з підстав наведених в мотивувальній частині даної постанови, апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про покладення витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на позивача.

Керуючись ст. 49, 99, п.2 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Укрсоцбанк, м. Київ, задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі № 922/2615/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Стягнути з ТОВ «Будпобутсервіс» (ідентифікаційний код 32083334, 49000 м. Дніпропетровськ, вул. Гусенка, 17) на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29 к/р. 2 в Головному управлінні НБУ по м. Києву та Київській області, , МФО 300023, п/р 0003) 6221,42 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складений 27.01.2016р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя І.А. Шутенко