ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016р. Справа№ 914/4109/15

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65, м. Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна автомобільна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Львів

про стягнення 492 539, 50 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Розглядається справа за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65 до Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна автомобільна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 492 539, 50 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.12.2015 р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідній ухвалі суду, в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, у випадку задоволення позовних вимог, представник відповідача просив суд розстрочити виконання рішення на 24 місяці.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

Товариство з додатковою відповідальністю Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65 (надалі - позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна автомобільна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (надалі - відповідач) про стягнення 492 539, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що філіями відповідача від позивача був отриманий товар асфальтобетон згідно з видатковими накладними, а саме: від 29.11.2012 р. № РН-0000211 на суму 18 009, 60 грн.; від 30.11.2012 р. № РН-0000213 на суму 3 939,60 грн.; від 23.06.2014 р. № РН-0043 на суму 25 600, 08 грн.; від 30.12.2014 р. № РН-0184 на суму 96 600, 00 грн.; від 30.12.2014 р. № РН-0183 на суму 27 600, 00 грн.; від 30.12.2014 р. № РН-0185 на суму 41 400, 00 грн.; від 30.12.2014 р. № РН-0180 на суму 13 800, 00 грн.; від 30.12.2014 р. № РН-0179 на суму 41 400, 00 грн.; від 3012.2014 р. № РН-0181 на суму 82 800, 00 грн. Факт отримання товару відповідачем підтверджується довіреностями на їх отримання, виданими філіями відповідача своїм працівникам.

Проте, відповідач за отриманий товар оплату не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 351 149, 28 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім стягнення основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, на підставі ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати в розмірі 130 324, 28 грн. та 3% річних в розмірі 11 065, 94 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, що сторонами жодним чином не було узгоджено строки виконання відповідачем зобовязання з оплати, відтак має місце зобовязання з невизначеним строком виконання. Саме тому, моментом виникнення у відповідача обовязку з оплати слід вважати наступний день після спливу семиденного строку з дати отримання відповідачем відповідної вимоги. Проте, докази предявлення такої вимоги відсутні, що свідчить про передчасність подання позову позивачем. Крім того, зважаючи на відсутність доказів предявлення вимоги, відсутні правові підстави вважати, що відповідачем прострочено виконання грошового зобовязання, а відтак нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 29 листопада 2012 року через власний відокремлений підрозділ - філію «Буський райавтодор» відповідач, на підставі листа від 29.11.2012 р. № 79, отримав у позивача 16 тон асфальтобетону вартістю 18 009,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000211 та довіреністю від 29.11.2012 р. № 156. Через вищезгадану філію, на підставі листа від 30.11.2012 р. № 80, відповідач отримав ще 3,5 тони асфальтобетону загальною вартістю 3 939, 60 грн., що підтверджується видатковою накладною від 30.11.2012 р. № РН-0000213 та довіреністю від 30.11.2012 р. № 157.

23.06.2014 р., через власний відокремлений підрозділ - філію «Сокальський райавтодор», відповідач отримав 20 тон асфальтобетону дрібнозернистого загальною вартістю 25 600, 08 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0043 та довіреністю від 23.06.2014 р. № 51.

30.12.2014 року через власний відокремлений підрозділ - філію «Пустомитівська ДЕД» відповідач отримав 70 тон асфальтобетону загальною вартістю 96 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0184 та довіреністю від 25.12.2014 р. № 178.

30 грудня 2014 року через власний відокремлений підрозділ філію «Золочівський райавтодор» відповідач отримав 20 тон асфальтобетону загальною вартістю 27 600, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0183 та довіреністю від 15.12.2014 р. № 126/2.

30 грудня 2014 року через власний відокремлений підрозділ - філію «Стрийська ДЕД» відповідач отримав 30 тон асфальтобетону загальною вартістю 41 400,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0185 довіреністю від 26.12.2014 р.

30 грудня 2014 року через власний відокремлений підрозділ - філію «Миколаївський райавтодор» відповідач отримав 10 тон асфальтобетону загальною вартістю 13 800, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0180 та довіреністю від 01.12.2014 р. № 116.

30 грудня 2014 року через власний відокремлений підрозділ - філію «Стрийський райавтодор» відповідач отримав 30 тон асфальтобетону загальною вартістю 41 400,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0179 та довіреністю від 15.12.2014 р. № 312.

30 грудня 2014 року через власний відокремлений підрозділ - філію «Бродівська ДЕД» відповідач отримав 60 тон асфальтобетону загальною вартістю 82 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0181 та довіреністю від 26.12.2014 р. № 205.

Оскільки відповідач своїх зобовязань щодо оплати за поставлений позивачем товар не виконав, у нього виникла заборгованість в розмірі 351 149, 28 грн.

З посиланнями відповідача на те, що сторонами жодним чином не було погоджено строки виконання зобовязання з оплати, відтак має місце зобовязання з невизначеним строком виконання та зважаючи на те, що позивачем не була предявлена вимога, як це встановлено ч. 2 ст. 530 ЦК України, тобто його звернення з відповідним позовом є передчасним, суд не погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Загальні положення частини другої статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Вказаний висновок суду відповідає п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», де зазначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, строк виконання грошового зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, та не може ставитися в залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, він поставлений позивачем товар отримав, проте оплату за нього здійснив частково.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Після звернення позивача з відповідним позовом до суду, 29.12.2015 р. відповідачем була сплачена частина заборгованості в розмірі 21 948, 20 грн., що підтверджується банківською випискою наданою позивачем та 30.12.2015 р. відповідачем була сплачена частина заборгованості в розмірі 150 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7583, копію якого долучено до матеріалів справи.

Згідно п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 171 948, 20 грн. основного боргу слід припинити.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 179 201, 08 грн. є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, а відтак підлягають до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 130 324, 28 грн. та 3% річних в розмірі 11 065, 94 грн., суд вважає, що вони розраховані вірно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Щодо клопотання представника відповідача про розстрочку виконання рішення на 24 місяці, суд зауважує наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення має право, зокрема, розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому суд виходить з того, що згоди сторін на розстрочку виконання рішення, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, наявність значної кількості виконавчих документів щодо відповідача, що перебувають на примусовому виконанні у органах державної виконавчої служби.

Таким чином, заслухавши думку представників сторін, оцінивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає, що клопотання відповідача слід задоволити частково, розстрочивши сплату заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у загальному розмірі 327 979, 39 грн. (з урахуванням судового збору), на шість місяців.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна автомобільна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 54, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65» (79058, м. Львів, просп. Чорновола, 63, ) суму у розмірі 327 979, 39 грн. з них:

- 179 201, 08 грн. основної заборгованості;

- 130 324, 28 грн. інфляційних втрат;

- 11 065, 94 грн. 3% річних;

- 7 388, 09 грн. грн. судового збору.

3. Розстрочити виконання судового рішення терміном на 6 місяців, шляхом сплати Дочірнім підприємством «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна автомобільна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 54, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65» (79058, м. Львів, просп. Чорновола, 63, ) суми у розмірі 327 979, 39 грн. наступним чином:

- лютий 2016 р. 54 663, 23 грн.;

- березень 2016 р. 54 663, 23 грн.;

- квітень 2016 р. 54 663, 23 грн.;

- травень 2016 р. 54 663, 23 грн.;

- червень 2016 р. 54 663, 23 грн.;

- липень 2016 р. 54 663, 23 грн.

4. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 171 948, 20 грн. припинити.

5. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 01.02.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.