ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа № 922/5166/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І. В.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (дов.№14-125 від 13.05.2014р.),

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Нововодолазького підприємства теплових мереж (вх.№5786Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02 листопада 2015 року у справі №922/5166/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м.Київ,

до Нововодолазького підприємства теплових мереж, смт. Нова Водолага Харківської області,

про стягнення 535271,13 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Нововодолазького підприємства теплових мереж суми заборгованості у розмірі 535271,13 гривень, у тому числі: 300000,00 гривень суми основної заборгованості, 143170,93 гривень суми нарахованої пені, 55004,27 гривень інфляційних, 37095,93 гривень 3% річних. Заявлену вимогу обґрунтував неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю природного газу №13/2662-БО-32, укладеного між сторонами 28.12.2012р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02 листопада 2015 року (суддя Аріт К.В.) у позові відмовлено частково. Стягнуто з Нововодолазького підприємства теплових мереж на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 229390,96 грн. боргу, 37095,93 грн. 3% річних, 55004,27 грн. інфляційних, 143170,93 грн. пені, 9293,24 гривень судового збору. Припинено провадження по справі у частині стягнення 32509,04 грн. на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Нововодолазьке підприємство теплових мереж подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02 листопада 2015 року по справі №922/5166/15 у частині стягнення з Нововдолазького підприємства теплових мереж на користь Публічного акціонерного товариства НАК Нафтогаз України 37095,93 грн. 3% річних, 55004,27 грн. інфляційних, 143170,93 грн. пені. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір 3% річних, інфляційних та пені, зазначений в позовних вимогах позивача на 90%.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення господарського суду Харківської області в частині стягнення 3% річних, інфляційних та пені прийнято з порушенням ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України та норм процесуального права. Також, зазначає, що суд першої інстанції не врахував причини неналежного виконання відповідачем зобовязання та невідповідність розміру нарахованих санкцій наслідкам порушення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.12.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, її розгляд призначено на "27" січня 2016р. об 11:00 год. Зобовязано апелянта надати суду докази сплати судового збору у повному обсязі до початку розгляду апеляційної скарги по суті.

27.01.2016р. від відповідача до суду надійшла заява (вх.№984), в якій просить суд перенести розгляд справи на іншу дату у звязку з хворобою представника відповідача.

До заяви надав платіжне доручення №10 від 15.01.2016 року про сплату судового збору у сумі 5987,68 грн.

Розглянувши заяву відповідача про відкладення розгляду справи, колегією суддів встановлено, що в обґрунтування заяви відповідачем зазначено, що представник Нововодолазького підприємства теплових мереж ОСОБА_2 не може зявитись у судове засідання 27.01.2016р. через захворювання на ГРВІ. Доказів перебування представника відповідача на лікарняному суду не надано.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що чинне законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти його в суді, а тому відповідач, у разі його бажання бути присутнім у судовому засіданні, повинен направити іншого представника, оскільки відповідач повідомлений ухвалою суду від 24.12.2015р. про те, що його апеляційна скарга призначена до розгляду на 27.01.2016р.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що заява відповідача про відкладення розгляду справи є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що наявних в справі документів достатньо для її розгляду по суті, зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, та враховуючи, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника Нововодолазького підприємства теплових мереж.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою. Просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги у межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець) та Нововводолазьким підприємством теплових мереж (покупець) укладений договір про купівлю-продаж природного газу №13/2662-БО-32, відповідно до умов якого продавець зобовязувався поставити у 2013 році покупцю природний газ, ввезений на митну територію України згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний га, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу, а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

При укладенні договору сторони узгодили, що продавець передає покупцю в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року природний газ в обсязі до 2480,00 тис. куб.м (п. 1.2 договору).

Згідно з п.5.1 договору ціна (граничний рівень цін) на газ установлюються Національною комісією регулювання енергетики України (НКРЕ).

Ціна за 1000 куб.м природного газу становить 3509,00 грн. без урахування ПДВ (п.5.2 договору).

Пунктом 6.1 договору купівлі-продажу встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання п.2.1 договору позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, поставив у січні-грудні 2013 року природного газу в обємі 1086,505 тис.куб.м на загальну суму 5057052,42 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.23-а.с.29).

У порушення умов договору та ст.193 Господарського кодексу України, ст. 526, 599 Цивільного кодексу України відповідач зобовязання належним чином не виконав, прострочив оплату та не повністю розрахувався за поставлений у січні-грудні 2013 року природний газ, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 300000,00 грн.

Згідно з п.7.2. договору у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 договору відповідач зобовязується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до акту звіряння розрахунків між позивачем та відповідачем по справі на момент звернення до суду станом на 03.09.2015 року сума основного боргу становила 261900,00 гривень (а.с.46-а.с.47).

На момент складання акту звірки за період з 01.01.2013р. по 30.09.3015р. , підписаного сторонами та скріпленого печатками підприємств, заборгованість становила 236120,96 гривень (а.с.60-а.с.61).

Відповідно до платіжного доручення №254 від 22.10.2015 р. відповідач сплатив на користь позивача за спірним договором 6730,00 грн. (а.с.74).

Матеріалами справи підтверджується, що станом на 29.10.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 229390,96 гривень.

Позивач за неналежне виконання своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.12р. №13/2662-БО-32 заявив до стягнення з відповідача 300000,00 грн. основної заборгованості, 143170,93 грн. - пені, 55004,27 грн. - інфляційних, 37095,93 грн. - 3% річних.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У силу статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Отже, своїми діями відповідач порушив умови договору та вимоги ст.526 ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції сплачено 32509,04 грн. основного боргу, у звязку з чим місцевий господарський суд обґрунтовано на підставі п.1.1. ст. 80 ГПК України припинив провадження у справі у частині заявлених до стягнення 32509,04 грн. основного боргу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції законно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у частині стягнення несплаченої суми основного боргу у розмірі 229390,96 грн.

Щодо заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені у розмірі 143170,93грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який виходив з наступного.

Сторони у договорі погодили сплату пені у зв'язку з простроченням платежів відповідачем (п.7.2. Договору).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За несвоєчасну сплату та неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором позивачем заявлено до стягнення 37095,93 грн. 3% річних та 55004,27 грн. інфляційних.

Колегія суддів, перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, дійшла висновку про правомірність стягнення позовних вимог у цій частині.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені на 90%, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В обґрунтування заяви відповідач зазначав, що проведення розрахунків за послуги теплопостачання по Нововодолазькому підприємству теплових мереж не проводилось своєчасно органами державної та місцевої влади, що підтверджує Нововодолазька районна рада Харківської області та інші споживачі, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів. Несвоєчасність розрахунків виникла за тих підстав, що ці органи отримували несвоєчасне фінансування з державного та місцевого бюджетів.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що ризик погіршення умов господарювання є нормальним явищем. Ризик є однією із ознак підприємництва (згідно ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (ст.44 ГК України). Отже складнощі, які виникли у відповідача при затримці оплати від комунальних та державних підприємств/органів, охоплюється його підприємницьким ризиком.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав щодо перекладення комерційних ризиків відповідача на позивача шляхом зменшення розміру штрафних санкцій та правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені на 90%.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про призначення судово-економічної експертизи, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду Харківської області про відмову в задоволенні зазначеного клопотання, оскільки питання щодо обґрунтованості економічних тарифів та фінансового стану відповідача не входять до предмета доказування та виходіть за межі розгляду даної справи.

Відповідно до абз.1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з положеннями п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Так, предметом доказування є сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для винесення судом законного й обґрунтованого рішення по справі. Зокрема, предметом спору у даній справі є стягнення суми основного боргу, коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, та штрафних санкцій, передбачених умовами договору, для розрахунку яких не потрібні спеціальні знання.

Згідно зі ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, - колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Нововодолазького підприємства теплових мереж залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02 листопада 2015 року у справі №922/5166/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 01.02.2016 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя Я.О.Білоусова

Суддя І.В.Тарасова