ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.01.16р. Справа № 904/9929/15

За позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, (м. Бориспіль, Київська область)

до Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа", (м. Дніпропетровськ)

про стягнення 7 203,30 грн.

Суддя Дубінін І.Ю.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт (дов. 1.23-63 від 25.09.14р.)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. № б/н від 05.01.15р)

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі-позивач) звернулося до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" (далі-відповідач) про стягнення 7 203,30 грн.

Сума позову складається з наступних сум: 2 189,59 грн. - пеня, 2 341,16 грн. - інфляційні втрати, 2 672,55 грн. - 10% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за угодою про надання аеронавігаційного обслуговування № 5/2-13 від 01.01.13р., в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Публічне акціонерне товариство "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" 18.12.15р. подало до канцелярії суду відзив на позовну заяву від 09.12.15р., в якому зазначено, що пунктами договору встановлено, обов'язок замовника щодо сплати пені, інфляційних процентів та десяти процентів річних виникає зі спливом строку на оскарження рахунка-фактури, а замовник не користувався своїм правом на оскарження рахунку-фактури. Отже, обов'язок замовника щодо сплати пені, інфляційних процентів та десяти процентів річних не виник. Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача 13.01.16р. подав до канцелярії суду клопотання, в якому просить виправити помилку, а саме, в позовній заяві вказано, договір про надання аеронавігаційного обслуговування № 5/2-13 від 01.01.13р., а вважати вірним, угода про надання аеронавігаційного обслуговування № 5/2-13 від 01.01.13р.

Також, представником позивача 13.01.16р. подано до канцелярії суду пояснення до позовної заяви, якими вказує, що строк на письмове оскарження рахунка-фактури сплив, а отже, позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України є обґрунтованими та правомірними.

Представник відповідача 26.01.16р. подав до канцелярії суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що позивачем невірно визначено період нарахування санкцій в самому розрахунку. В спірному розрахунку суми позову позивач вказує, що дата отримання рахунку - 16.01.14р. при цьому виходячи з його позиції та умовам угоди (п. 3.11, п. 4.4.) обов'язок щодо оплати пені, інфляційних процентів та річних виникає тільки через 30 календарних днів від дня отримання рахунку-фактури, тобто 16 лютого 2014 року, а не 28 січня 2014 року, як вказує позивач. Отже, відповідач вказує на те, що період нарахування не відповідає умовам угоди.

Крім того, відповідач вказує на те, що позивач помилково вважає оплату відповідачем згідно платіжного доручення № Е0606UGIJZ від 06.06.14р. частини нарахування пені та як наслідок визнання відповідачем суми пені. В даному платіжному доручення є чітко визначене призначення платежу - аеронавігаційне обслуговування, тобто, відповідач не сплачував та не визначав ніяким чином суму додаткових боргових зобов'язань нарахованих позивачем, а тому строк позовної давності не переривався, та є таким, що сплив на момент подання позову.

Суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників позивача та відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2013 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, як виконавець, та Публічним акціонерним товариством "Авіаційна компанія "Дніпроавіа", як замовник, було укладено угоду про надання аеронавігаційного обслуговування № 5/2-13.

За цією угодою виконавець зобов'язується на свій ризик надати консультаційні послуги з питань підготовки та реєстрації договору оренди земельної ділянки (зміна орендаря як наслідок злиття шляхом поглинання) згідно чинного законодавства України, що знаходиться за адресою, м. Київ, вул. Лебединська 3-б, а замовник зобов'язується прийняти роботи та оплатити їх, (п. 1.1. угоди).

Згідно п. 2.1., 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3. угоди виконавець зобов'язується, забезпечити обслуговування повітряного руху, надання метеорологічної і аеронавігаційної інформації та у відповідних випадках, аварійне обслуговування повітряних суден (ПС) замовника, які знаходяться у зоні відповідальності виконавця, відповідно до вимог чинних нормативних документів України з питань аеронавігаційного обслуговування. Забезпечити організацію авіаційного електрозв'язку у частині надання доступу до порту на своєму обладнанні для підключення до мережі авіаційного фіксованого електрозв'язку (AFTN) та обробки повідомлень, що включає: забезпечення автоматичної передачі телеграфних повідомлень, а також прийом повідомлень, адресованих замовнику, згідно з вимогами нормативних документів ЦА та ІСАО і наданим замовнику телеграфним індексом; забезпечення визначеного режиму роботи обладнання та телеграфного каналу з дотриманням діючих технічних норм. Забезпечити обслуговування ПС замовника у повітряному просторі (ПП) України при проведенні пошуково-рятувальних та евакуаційних робіт.

Своєчасно, у строки визначені угодою, оплачувати рахунки-фактури виконавця за аеронавігаційне обслуговування (п. 2.2.6. угоди).

Пунктом 3.2. угоди встановлено, що нарахування виконавцем плати за аеронавігаційне обслуговування здійснюється щомісяця.

Згідно п. 3.5. угоди, одиничні ставки плати за АНО:

- встановлені без податку на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується, зазначається у рахунку-фактурі та сплачується відповідно до чинного законодавства України;

- використовуються ті, що діяли на день виконання польоту.

Строк у межах якого має бути сплачений рахунок-фактура, становить десять робочих днів, починаючи від дня отримання його замовником. У разі отримання рахунка-фактури у неробочий день перебіг зазначеного строку починається з першого робочого дня. Рахунок-фактура та реєстр польотів до нього надсилаються виконавцем рекомендованим листом на поштову адресу замовника, вказану у розділі 9 угоди (п. 3.6. угоди).

У відповідності до п. 3.8. угоди встановлено, що оплату рахунків-фактур, виставлених виконавцем, замовник здійснює в національній валюті України за курсом, який встановлено Національним банком України (НБУ) на день виставлення рахунка-фактури.

Пунктом 3.11. угоди встановлено, що строк письмового оскарження виставленого виконавцем рахунка-фактури становить тридцять календарних днів від дня виставлення рахунка-фактури. Днем виставлення рахунка-фактури є дата рахунка-фактури. У разі, якщо протягом зазначеного строку виконавець не отримав письмове оскарження рахунка-фактури, останній вважається таким, що не підлягає оскарженню. Будь-яке оскарження, претензія замовника не дає йому права зменшувати суму відповідного рахунка-фактури без письмової на те згоди виконавця. Розгляд виконавцем скарги має тривати не більше десяти календарних днів (у разі необхідності отримання певної інформації, документів кінцевий термін розгляду переноситься на відповідний строк), і його висновок є остаточним та обов'язковим для виконання.

За будь-який не сплачений у визначений строк рахунок-фактури виконавець нараховує, а замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується, за кожен календарний день прострочення. Пеня за несплачену плату за АНО нараховується виконавцем та вказується у рахунку-фактурі чи у графіку платежів, або надається окремим рахунком-фактурою (п. 4.1. угоди).

Відповідно до п. 4.3. угоди встановлено, що сторона, яка прострочила виконання грошового зобов'язання, повинна сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні проценти) за весь час прострочення, а також десять процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 4.4. угоди, обов'язок замовника щодо сплати пені, інфляційних процентів та десяти процентів річних виникає зі спливом строку на оскарження рахунка-фактури. Зазначений строк не впливає на періоди, за які нараховується пеня, проценти річні, інфляційні проценти. При цьому зазначення розміру до сплати інфляційних процентів та десяти процентів річних у рахунку-фактурі, або у графіку платежів, або в окремому рахунку-фактурі є вимогою виконавця про сплату відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Обумовлені угодою про надання аеронавігаційного обслуговування № 5/2-13 від 01.01.13р. послуги виконані Державним підприємством обслуговування повітряного руху України належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактури № 1132 від 08.01.14р. та реєстр виконаних польотів від 03.01.2014р. (а.с. 26 - 31).

Пунктами 3.8 та 3.9 угоди передбачено, що строк у межах якого має бути сплачено розрахунок-фактури, становить десять робочих днів та зазначено, що оплата вважається такою, що відбулася, лише у день зарахування коштів на рахунок позивача.

На виконання умов вищевказаної угоди, замовник зобов'язався у строки здійснити оплату за надані послуги, однак відповідач сплатив із порушенням строків, підтвердженням чого є платіжні доручення (а.с. 32 - 36).

Отже, відповідачем було порушено зобов'язання взяті на себе відповідно до пунктів 2.2.6 угоди, де визначено, що замовник, тобто відповідач зобов'язується своєчасно оплачувати розрахунки-фактури позивача за аеронавігаційне обслуговування, а відповідно до частини другої статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 2 341,16 грн. та 10% річних у сумі 2 672,55 грн., згідно розрахунку, який додається до позовної заяви (а.с. 10).

Приймаючи рішення господарський суд виходить із наступного.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Згідно п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 Цивільного кодексу України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, та перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат та 10% річних відповідають вимогам чинного законодавства.

При викладених обставинах вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 2 341,16 грн. та 10% річних у сумі 2 672,55 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також, на підставі п. 4.1. та ст. 343 Господарського кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 189,59 грн.

Відповідач звернувся до господарського суду з відзивом, в якому просить застосувати позовну давність до позову в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" пені у сумі 2 189,59 грн., оскільки позивачем порушено строк позовної давності, визначений статтею 258 Цивільного кодексу України, згідно до якої до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, а згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а отже, вимоги позивача щодо стягнення пені з відповідача, строк позовної давності по яким сплив, задоволенню не підлягає.

Статтею 258 Цивільного кодексу України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем необхідно було звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача пені 28 січня 2015 року, тоді як позивач звернувся лише 13 листопада 2015 року (про що свідчить вхідний штамп канцелярії суду на позовній заяві), тобто з пропуском одного року строку позовної давності, а тому позовні вимоги позивача про стягнення пені не підлягає задоволенню. Також, доказів пропущення строку позовної давності з поважних причин позивачем суду не надано.

Отже, на підставі викладеного, вищевказані вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 2 189,59 грн. не підлягають задоволенню.

Викладене є підставою для часткового задоволення позову.

Судові витрати по справі на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача пропорційно до заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 267, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 692, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 218, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" (49042, м. Дніпропетровськ, Аеропорт ЦА; п/р 6013 Банк ПАТ КБ "ПриватБанк" м. Дніпропетровськ, МФО 305299, ідентифікаційний код 01130549) на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08307, Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт; п/р 6985 в АТ "Укрексімбанк" м. Києва, МФО 322313, ідентифікаційний код 19477064) - 2 341 (дві тисячі триста сорок одна) грн. 16 коп. інфляційних втрат, 2 672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 55 коп. 10% річних, 847 (вісімсот сорок сім) грн. 76 коп. витрати по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.02.16р.

Суддя ОСОБА_3