РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/30563/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інка-Миколаїв"
до1) Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
2) Приватного підприємства "АСВ"
провизнання припиненим договору
Представники:
від позивача: не з'явились
від відповідача: Голуб'ятникова Ю.А. - представник за довіреністю
від третьої особи:не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інка-Миколаїв" з вимогою до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Приватного підприємства "АСВ" про визнання припиненим договору поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в договорі поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011 не встановлено строк припинення поруки, та у зв'язку з тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме договору кредитної лінії № НКЛ-2003281 від 15.11.2011, не пред'явив вимоги до поручителя, договір поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011 є припиненим з 15.01.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 порушено провадження по справі № 910/30563/15, розгляд справи призначено на 11.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 розгляд справи відкладено на 01.02.2016, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідача-2 у судове засідання.

Представники позивача та відповідача-2 у судове засідання 01.02.2016 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

У судове засідання 01.02.2016 з'явився представник відповідача-1 та надав пояснення по суті заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 01.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача-2 сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.11.2011 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор за договором) та Приватним підприємством "АСВ" (позичальник а договором) укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2003281, відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами на умовах, визначених даним договором, в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 2 399 731 грн 62 коп. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 12 % річних, в порядку, визначеному цим договором, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 15.07.2012 на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього.

15.11.2011 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор за договором), Приватним підприємством "АСВ" (позичальник а договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інка-Миколаїв" (поручитель за договором) укладено договір поруки № НКЛ-2003281/Пор/3, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати кредитору суми кредитів, відсотків за користування кредитами, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії № НКЛ-2003281 що укладений 15.11.2011 між кредитором та позичальником.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поруки.

Згідно з нормами статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в договорі поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011 не встановлено строк припинення поруки, та у зв'язку з тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме договору кредитної лінії № НКЛ-2003281 від 15.11.2011, не пред'явив вимоги до поручителя, договір поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011 є припиненим з 15.01.2013.

Враховуючи наведене, у позові позивач просить суд припинити договір поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011 на підставі частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до часини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за пунктом 7 частини 2 цієї статті - припинення правовідношення.

Приписами статті 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відтак, в силу норм статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України , особа, звертаючись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має обрати один з передбачених законом способів захисту цього права (інтересу), або інший, якщо такий спосіб встановлено самим договором.

Оспорюваним договором поруки не встановлено іншого способу захисту, зокрема такого, як "вимога про припинення договору поруки".

Суд вважає, що встановлений статтею 16 Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України спосіб захисту "припинення правовідношення" та "установлення, зміна і припинення господарських правовідносин" не є однаковими за своєю природою порівняно з вимогою "припинити договір поруки", з огляду на таке.

Зі змісту частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України вбачається, що правовідношенням є зобов'язання, у якому сторонами є боржник і кредитор (частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України ).

Підстави припинення зобов'язання визначено в главі 50 Цивільного кодексу України . Зокрема, зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 559 Цивільного кодексу України визначено перелік підстав та порядок припинення поруки, а саме: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, названою нормою закону визначено підстави, за яких порука припиняється в силу закону.

Відповідно до змісту статей 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін "порука", застосований законодавцем у частині 1 статті 559 Цивільного кодексу України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Випадки припинення господарських зобов'язань передбачено у главі 22 Господарського кодексу України , серед яких, зокрема, є розірвання господарського зобов'язання (стаття 206 Господарського кодексу України ).

У даному ж випадку, вимога про розірвання договору поруки позивачем не заявляється.

Позивач також не просить суд припинити поруку як зобов'язання (правовідношення), а звернувся з вимогою припинити договір поруки, що суперечить положенням частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2012 у справах № 6-69цс11 та № 6-88цс11, яка є обов'язковою для застосування в силу приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, слід дійти висновку, що вимога позивача "визнати припиненим договір поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011" не відповідає способам захисту права (законного інтересу), які встановлено статтею16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суд як державний орган судової влади, при прийнятті рішень зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про визнання припиненим договору поруки № НКЛ-2003281/Пор/3 від 15.11.2011, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", Приватним підприємством "АСВ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інка-Миколаїв", визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 04.02.2016

Суддя Н.Б. Плотницька