ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 5023/10554/11(н.р. 5023/3054/11)

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Гетьмана Р.А., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - за довіреністю від 04.06.2015р.;

від відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю від 19.05.2015р., ОСОБА_3 - директор ПСП "Вікторія-Плюс" - довідка з ЄДРПОУ від 10.03.2009р. АБ№126774,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания", с. Грушівка, Харківська область

на рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2012р.

у справі № 5023/10554/11 (н.р. 5023/3054/11)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания", с. Грушівка , Харківська область,

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія-Плюс", с. Нечволодівка, Харківська область,

про стягнення 274375,67 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.06.2011р. у справі №5023/3054/11 у задоволенні позову відмовлено частково; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія-Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания" суму боргу у розмірі 50000грн., суму різниці в ціні в розмірі 190000грн., суму інфляційних в розмірі 15605,17грн., річні у розмірі 3770,50грн. (т.1, а.с.71-75).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем на виконання умов договору перераховано відповідачу 50000грн. в якості попередньої оплати за майбутню поставку продукції та вчинені дії на отримання від відповідача соняшника в кількості 102тони, однак завантаження його не відбулося, у звязку з відмовою відповідача виконати умови договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 (т.1,а.с.71-75)

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2011р. у даній справі (головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Бабакова Л.М., суддя Барбашова С.В.) апеляційну скаргу задоволено частково; рішення господарського суду Харківської області від 29.06.2011р. у справі № 5023/3054/11 скасовано в частині стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства ВікторіяПлюс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Восточная фруктовая компания суми боргу у розмірі 50000 грн., суми різниці в ціні в розмірі 190000 грн., суми інфляційних в розмірі 15605,17 грн., річних в розмірі 3770,50 грн., 2593,76 грн. державного мита та в цій частині прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено; в іншій частині рішення залишено без змін (т.1,а.с.142-145).

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не доведено його явки для отримання соняшника та не виконано умов п.2.1 договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, а саме не надано відповідачу довідку Харківської товарної біржі про ціну насіння соняшника на момент поставки товару, а отже договір не містить ціни насіння та кількості, що повинна бути відвантажена. Крім того, суд зазначив, що за усною домовленістю сторони спірного договору замінили поставку насіння соняшника поставкою пшениці, а отже, суд дійшов висновку про належне виконання відповідачем умов договору від 30.05.2008р. №30/05/08.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2011р. у даній справі частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания"; скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29.06.2011р. у справі №5023/3054/11 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2011р. у справі №5023/3054/11; справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області (т.1,а.с.161-163).

У своїй постанові суд касаційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції встановлено виконання позивачем п.3.2 договору, а саме перерахування 30.05.2008р. та 19.06.2008р. 50000 грн. в якості попередньої оплати за майбутню поставку продукції. Разом з тим, місцевий господарський суд, встановлюючи виконання позивачем п.3.2 договору не звернув уваги на те, що п.2.1 договору передбачено, що ціна насіння соняшника, буде становити 80% від ціни, що складеться на Харківській товарній біржі, на момент поставки продукції, про що покупець надає відповідну довідку, а пунктом 3.1 зазначеного договору встановлено, що продукція поставляється покупцю на умовах самовивозу в строк до 15.10.2008р. Крім того, вказав на те, що господарський суд Харківської області: не дав оцінку доказам, які містяться у матеріалах справи, а саме: довіреності серії НБЄ від 23.07.2009 р. №138315, накладній від 23.07.2009р. № 23 та акту від 13.10.2008р. Також зазначив, що суд апеляційної інстанції встановивши, що сторони усно замінили поставку пшениці за договорами від 16.06.2008р. №16/06/2008 та від 30.05.2008р. №30/05/2008, не звернув увагу на п.7.2 договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, яким передбачено, що всі зміни та доповнення до договору вважаються дійсними лише після їх укладання у письмовій формі та підписання уповноваженими сторонами.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.02.2012р. у справі №5023/10554/11 (н.р. 5023/3054/11) (суддя Доленчук Д.О.) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания" до Приватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія-Плюс" про стягнення заборгованості за договором поставки соняшника від 30.05.2008р. № 30/05/2008 (т.2,а.с.66-70).

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що ним були вчинені дії, визначені умовами договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 по отриманню товару від відповідача, а отже місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність належних доказів, які б свідчили про порушення його прав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2012р. у справі № 5023/10554/11 (н.р. 5023/3054/11) та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2 а.с.88-91).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що: по-перше, відповідачем не виконані свої зобовязання за договором від 30.05.2008р. №30/05/2008, а саме: не поставлено товар у строк, визначений умовами договору; по-друге, на вимогу позивача від 02.02.2011р. відповідачем не повернуто суму передоплати, чим порушено умови договору, що, відповідно, стало підставою для нарахування штрафу, різниці в ціні, інфляційних втрат та 3% річних.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. у даній справі (головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.) задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания"; рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2012р. у справі №5023/10554/11 (н.р. 5023/3054/11) скасовано, та прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ТОВ "Восточная фруктовая компания"; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія-Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания" суму основного боргу 50000грн., штраф у розмірі 15000грн., суму різниці в ціні у розмірі 190000грн, інфляційні втрати у сумі 8417,11грн. та 3% річних у сумі 3770,50грн. ( т.2, а.с.124-128).

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована наявністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем здійснено намір самовивозу товару (соняшника), однак відповідач не виконав умови договору та не передав у власність позивача товар відповідно до умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, та вимог ст.712 Цивільного кодексу України, а отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2015р. у даній справі частково задоволено касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія-Плюс"; скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. у справі №5023/10554/11 та передано справу на розгляд до Харківського апеляційного господарського суду на новий розгляд в іншому складі суду (т.2, а.с.163-166).

Постанова суду касаційної інстанції з посиланням на ст.ст. 11,628, 629,638 ЦК України мотивована тим, що пунктом 2.1 договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 встановлено, що ціна насіння соняшнику буде становити 80% від ціни, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, про що покупець (позивач) надає відповідачеві відповідну довідку, яка підтверджує ціну. Проте, судом апеляційної інстанції не встановлено, коли саме (на який момент) було здійснено придбання недостатньої кількості товару та яка ціна діяла на ринку на момент придбання товару.

У додаткових поясненнях від 07.12.2015р. ТОВ "Восточная фруктовая компания" зазначає, що ним на виконання умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 здійснено передоплату за товар у сумі 50000грн., однак відповідачем не виконано умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 та не поставлено товар, а отже його вимоги щодо стягнення 50000грн. суми попередньої оплати та штрафу у розмірі 15000грн. у відповідності до вимог п.5.1 договору є обґрунтованими (т.2,а.с.174,175).

Відзивом від 02.12.2015р. ПСП "Вікторія-Плюс" заперечило проти вимог апеляційної скарги та просило рішення місцевого господарського суду від 09.02.2012р. у справі № 5023/10554/11 залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення за необґрунтованістю. При цьому зазначило, що позивач є таким що просточив, оскільки він не вчинив всіх дій, що були визначені умовами договору, а саме не надав довідки Харківської товарної біржі про ціну насіння соняшника станом на момент поставки продукції та доказів направлення її відповідачу у відповідно до п.2.1 договору, а отже, на думку відповідача, відсутні докази порушення прав позивача (т.2,а.с.176,177).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення місцевого господарського суду Харківської області від 09.02.2012р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представники відповідача заперечили проти вимог апеляційної скарги, вважають рішення місцевого господарського суду від 09.02.2012р. у справі №5023/10554/11 законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги -безпідставними. При цьому зазначили, що сторони змінили умови договору від 30.05.2008р. №30/05-2008, що підтверджується довіреністю від 23.07.2009р. та накладною від 23.07.2009р. №23, у яких вони досягли згоди про поставку замість насіння соняшника пшениці.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

30.05.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компания" (покупцем) та Приватним сільськогосподарським підприємством "Вікторія-Плюс" (продавцем) укладений договір №30/05/2008, п.1.1 якого встановлено, що продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити за умовами даного договору продукцію - насіння соняшника врожаю 2008 року в кількості відповідно до відвантажних документів.

Пунктом 2.1 даного договору передбачено, що ціна насіння соняшника буде становити 80% від ціни, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, про що покупець надає відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну. При цьому із вартості продукції вираховується вартість її перевезення.

Відповідно до п.2.3 даного договору загальна сума договору на момент підписання становить 50000грн, у тому числі ПДВ-20% та може бути змінена за погодженням сторін з обовязковим укладанням додаткової угоди.

Згідно з п.3.1 цього договору товар поставляється покупцю на умовах самовивозу в строк до 15.10.2008р.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що покупець оплачує товар, що поставляється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у формі 100% попередньої оплати.

У п.п.5.1, 5.3 цього договору зазначено, що у випадку не поставки або поставки товару не у повному обсязі, продавець зобовязується повернути грошові кошти на суму непоставленого товару та виплатити покупцю штраф у розмірі 30% від вартості недопоставленого товару. У випадку не поставки продавцем товару в повному обємі в строк, передбачений п.3.1 договору, і зростом цін на даний вид с/г продукції продавець за кожну недопоставлену тону товару виплачує покупцю різницю між ціною, обговореною в п.2.1 даного договору і ціною, що діє на ринку на момент придбання недостатньої кількості товару покупцем. Підтвердженням такої ціни є біржова довідка, що надається покупцем як обґрунтування ринкової ціни.

Згідно із п.7.2 цього договору усі зміни та доповнення до цього договору будуть діяти лише при умові, що вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін.

Також з матеріалів справи вбачається, що 16.07.2008р. між сторонами спору укладений договір №16/06/2008, за умовами якого відповідач зобов'язався поставити, а позивач прийняти та оплатити за умовами даного договору продукцію - насіння соняшника врожаю 2008 року в кількості відповідно до відвантажних документів. Загальна вартість договору на момент його підписання становить 50000грн. Умови цього договору аналогічні умовам договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 (т.1,а.с.120).

На виконання п.3.2. договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 ТОВ "Восточная фруктовая компания" сплачено 50000грн. в якості попередньої оплати за майбутню поставку продукції, що підтверджується реєстрами проведених електронних розрахункових документів (т.1,а.с.15,16) та не заперечується сторонами спору, а також встановлено судами при неодноразовому розгляді даної справи.

Суд касаційної інстанції у постанові від 20.10.2015р. у даній справі зазначив, що судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було здійснено намір самовивозу, а саме 10.10.2008р. між ФОП ОСОБА_4 та позивачем був укладений договір про надання транспортних послуг (т.1,а.с.46).

12.10.2008р. генеральному директору позивача ОСОБА_5 видана довіреність серія НБЄ №138349 на отримання від відповідача соняшника в кількості 102 тон. Дана довіреність була зареєстрована в журналі реєстрації довіреностей (т.1,а.с.47,49).

13.10.2008р. на виконання умов договору про надання транспортних послуг від 10.10.2008р. позивач разом з ФОП ОСОБА_6 приїхали на транспортному засобі до відповідача для завантаження соняшника. Однак, завантаження соняшника не відбулося у звязку з відмовою відповідача, про що ФОП ОСОБА_6 був складений акт від 13.10.2008р. (т.1,а.с.48).

23.07.2009р. ТОВ "Восточная фруктовая компания" отримало від Приватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія-Плюс" пшеницю у кількості 142,858тн на загальну суму 100000,03грн., що не заперечується представниками сторін та підтверджується: накладною від 23.07.2009р. №23 у якій, зокрема, зазначено: підстави поставки - договори від 16.06.2008р. №16/16/2008 та від 30.05.2008р. №30/05/2008 і довіреність від 23.07.2009р. НБЄ №138315.

У довіреності 23.07.2009р. НБЄ №138315 зазначено, що вона видана ОСОБА_5 на отримання від ТОВ "Восточная фруктовая компания" цінностей, зокрема, за договором від 30.08.2008р. №30/05/2008 (т.1,а.с.24).

02.11.2011р. позивачем надіслано на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити 217552,22грн. заборгованості, яка виникла у звязку з невиконанням ПСП "Вікторія-Плюс" умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 (т.1,а.с.13).

Оскільки, за твердженнями позивача, відповідач свої зобов'язання з поставки товару, визначеного умовами договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, не виконав, ТОВ "Восточная фруктовая компания" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення 50000грн. попередньої оплати, 15000грн. штрафу, 190000грн. суми різниці в ціні, 15605,17грн. інфляційних втрат та 3770,50грн. 3% (т.1,а.с.3-7).

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.02.2012р. у справі №5023/10554/11 (н.р. 5023/3054/11) з задоволенні позову відмовлено з підстав, зазначених вище (т.2,а.с.66-70).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення передоплати за договором від 30.05.2008р. №30/05/2008, штрафу за порушення виконання зобовязань, різниці в ціні, 3% річних та інфляційних втрат.

Спірні правовідносини сторін виникли з виконання умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, який за своїм правовим змістом є договором поставки, і регулюються умовами цього договору, нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання п.3.2. договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 ТОВ "Восточная фруктовая компания" сплачено 50000грн. в якості попередньої оплати за майбутню поставку продукції, що підтверджується реєстрами проведених електронних розрахункових документів (т.1,а.с.15,16) .

Частиною 2 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Невиконання продавцем свого обов'язку своєчасно поставити товар у визначені строки є порушенням взятих на себе зобов'язань, що спричиняє правові наслідки, встановлені договором або законом.

У пункті 3.1 договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 зазначено, що товар постачається покупцю на умовах самовивозу у строк до 15.10.2008р.

Відповідно до частини 2 статті 266 ГК України загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Умовами договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 не визначено конкретної кількості товару, що має бути поставлено, а зазначено, що вона визначається у відвантажувальних документах.

Пунктом 2.1 даного договору передбачено, що ціна насіння соняшника буде становити 80% від ціни, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, про що покупець надає відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну. При цьому із вартості продукції вираховується вартість її перевезення.

Таким чином, виходячи з положень договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 кількість товару, що має бути поставлена за цим договором, залежить від ціни соняшника, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, та про що покупець зобовязаний надати, у момент отримання товару, відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну.

З матеріалів справи вбачається, що 13.10.2008р. на виконання умов договору про надання транспортних послуг від 10.10.2008р. позивач разом з ФОП ОСОБА_6 приїхали на транспортному засобі до відповідача для завантаження соняшника. Однак, з акту від 13.08.2008р. вбачається, що завантаження соняшника не відбулося у звязку з відмовою відповідача у навантаженні насіння соняшника.

З даного акту не вбачається з яких підстав відповідач відмовив у навантаженні товару насіння соняшника (т.1,а.с.48).

Суд касаційної інстанції у постанові від 22.11.2011р. у даній справі при перегляді рішення місцевого господарського суду від 29.06.2011р. та постанови суду апеляційної інстанції від 15.09.2011р. встановив, що Харківський апеляційний господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи не містять довідку Харківської товарної біржі про ціну насіння соняшника, на момент поставки продукції, а отже Вищий господарський суд України підтвердив відсутність такої довідки на момент прибуття позивача до відповідача з метою отримання товару, за таких обставин, дана обставина не підлягає повторному встановленню та доведенню при новому розгляді справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що при новому розгляді справи господарським судом Харківської області позивачем такої довідки також не надано, а отже матеріали справи не містять довідки Харківської товарної біржі, яка мала бути надана позивачем, у відповідності до умов п.2.1 договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, відповідачеві в момент прибуття до нього з метою отримання насіння соняшника, а саме 13.10.2008р.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

З урахуванням положень пунктів 2.1,3.1 договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 ТОВ "Восточная фруктовая компания" (позивач у справі) для отримання товару насіння соняшнику зобовязаний був вчинити дві дії, а саме: прибути до відповідача та надати довідку Харківської товарної біржі про ціну на цей товар на момент такого прибуття, на підставі якої формується ціна товару та визначається кількість, що має бути відвантажена.

Оскільки умовами договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 не визначено ритмічності поставок чи конкретних дат здійснення позивачем дій по отриманню товару, відповідач не міг визначити дати отримання товару, а отже і отримати відповідну довідку Харківської товарної біржі щодо ціни на цей товар, що склалася на біржі станом на момент вчинення позивачем дій по отриманню товару, з метою визначення кількості насіння соняшнику, що має бути поставлено.

Таким чином, Приватне сільськогосподарське підприємство "Вікторія-Плюс" могло виконати свої зобовязання по поставці товару на умовах договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 виключно за умови вчинення певних дій позивачем, а саме: прибуття до позивача з метою отримання товару та надання довідки Харківської товарної біржі про ціну насіння соняшника на момент його отримання.

ТОВ "Восточная фруктовая компания" не доведено належними та допустимими доказами в розумінні статті 34ГПК України виконання ним умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 в частині надання відповідачеві довідки Харківської товарної біржі про ціну насіння соняшника, яка склалась на біржі станом на 13.08.2008р., а отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач прострочив виконання зобовязань, оскільки не вчинив дій, встановлених п.2.1 договору від 30.05.2008р.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 4 статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що невиконання зобовязань за договором Приватним сільськогосподарським підприємством "Вікторія-Плюс" від 30.05.2008р. №30/05/2008 мало місце через не вчинення усіх необхідних дій ТОВ "Восточная фруктовая компания", а отже виконання зобовязань було відстрочено на час такого прострочення.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що приписами статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтями 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно із статтею 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою сторін.

Згідно із частинами 2-3 статті 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Відповідно до частини 1 статі 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Положеннями пункту 7.2. договору від 30.05.2008 №30/05/2008 сторони погодили, що зміна, доповнення до договору вважаються дійсними лише за умови, що вони здійснені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Восточная фруктовая компанія» 23.07.2009р. видано довіреність серії НБЄ №138315 на імя директора ОСОБА_5 про отримання від ПСП «Вікторія плюс» матеріальних цінностей, а саме пшениці 03.6 класу у кількості 200т за договорами від 16.06.2008р. №16/06/2008 та від 30.05.2008р. №30/05/2008 (т.1,а.с.24).

На підставі вказаної довіреності ПСП «Вікторія плюс» 23.07.2009р. передало ТОВ «Восточная фруктовая компанія» пшеницю у кількості 142,853 тони на загальну суму 100000,03грн., що підтверджується накладною від 23.07.2009р., у якій зазначено, що підставою для отримання товару є договори від 16.06.2008р. №16/06/2008 та від 30.05.2008р. №30/05/2008 (т.1,а.с.24,25).

Таким чином, позивач, надаючи довіреність серії НБЄ №138315, яка засвідчена його печаткою та підписана керівником, і у якій зазначено підставою для надання матеріальних цінностей-пшениці саме договори від 16.06.2008р. №16/06/2008 та від 30.05.2008р. №30/05/2008, фактично запропонував змінити асортимент товару, що мав бути поставлений за цими договорами.

Відповідач на підставі цієї довіреності передав позивачеві товар, а саме пшеницю у кількості 142,858тн на суму 100000,03грн., що підтверджується накладною №23, у якій зазначено підставою для надання товару - договори від 16.06.2008р. від №16/06/2008 та від 30.05.2008р. №30/05/2008 та довіреність серії НБЄ №138315. Вказана накладна підписана уповноваженими представниками сторін (т.1,а.с.25).

Таким чином, підписавши накладну від 23.07.2009р. №23 сторони фактично змінили асортимент товару, що мав бути поставлений на підставі договорів від 16.06.2008р. №16/06/2008 та від 30.05.2008р. №30/05/2008, і відразу їх виконали.

За таких обставин, видача позивачем довіреності від 23.07.2009р. серії НБЄ №138315 на імя директора ОСОБА_5 і надання її відповідачеві фактично свідчить про намір внести зміни до договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, а передача на виконання цієї довіреності та умов договорів від 30.05.2008р. №30/05/2008 та від 16.16.2008р. №16/06/2008 пшениці на суму 100000, 03грн. (сума двох договорів) свідчить про прийняття відповідачем цієї пропозиції та про внесення змін до умов договору шляхом підписання цієї накладної.

За таких обставин, укладення додаткової угоди у формі накладної №23, яка підписана сторонами, та фактична передача за підставі цієї накладної товару свідчить про зміну умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 у письмовій формі, його схвалення сторонами та негайного виконання у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що законом не визначено чіткої форми додаткових угод про внесення змін до договору, а отже відповідні зміни можуть бути погоджені сторонами у будь-якій письмовій формі, з яких вбачається волевиявлення сторін.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача при виконанні умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у звязку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточная фруктовая компанія» не підлягає до задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2015р. у справі №5023/10554/11 (н.р.5023/3054/11) слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Восточная фруктовая компанія»

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, ч.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточная фруктовая компанія» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2012р. у справі №5023/10554/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 26.01.2016р.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Лакіза