ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016 року Справа № 912/3777/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дармін М.О. (доповідач)

суддів: Березкіна О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №10 від 12.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 02.11.2015 р.;

від третьої особи: ОСОБА_3, представник, нотаріально-посвідчена довіреність №877 від 27.05.2015 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "2-й ім. Петровського цукровий завод" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року у справі № 912/3777/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "2-й ім. Петровського цукровий завод"

до Публічного акціонерного товариства "Актабанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року у справі № 912/3777/15 (суддя Балик В.М.) відмовлено в задоволенні позову ПАТ "2-й ім. Петровського цукровий завод" до ПАТ "Актабанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішення місцевого господарського суду прийняте на підставі того, що господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні та здійснювати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, тому місцевий господарський суд вирішував даний спір з позиції наявності між боржниками і стягувачами спору про право та його захисту. Так, місцевий господарський суд вказав, що позивач не надав належних доказів щодо невідповідності суми, зазначеної у спірному виконавчому написі нотаріуса, фактичному розміру заборгованості за Кредитним договором, а також не надав доказів часткового або повного погашення заборгованості за Кредитним договором (на час вчинення виконавчого напису).

Місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність нарахування відповідачем відсотків за користування кредитом позивачу на підставі того, що відповідач знаходиться у стані ліквідації з 15.01.2015р., тому має право здійснювати валютні операції (в тому числі і нарахування відсотків) без ліцензії Національного банку України з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин справи та порушення норм матеріального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Скаржник вказує на те, що господарський суд не взяв до уваги те, що 22.05.2014р. згідно з розпорядженням Національного банку України, була відкликана генеральна ліцензія №243-3 від 05.10.2012р. на здійснення ПАТ «Актабанк» валютних операцій у звязку з порушенням ним вимог законодавства України. Таким чином, як вважає скаржник, відкликання банківської ліцензії означає припинення банком здійснення нарахування відсотків за договором кредиту, оскільки здійснювати будь-які банківські операції здійснювати неможливо, але незважаючи на це, відповідач продовжував нараховувати відсотки за користування позивачем кредиту.

Крім того позивач вважає, що місцевий господарський суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» оскільки відкликання ліцензії відповідача 22.05.2014р. відбулось з підстав порушення ним чинного законодавства, а не з підстав його ліквідації. Також господарський суд не взяв до уваги справу № 397/383/15-ц Олександрійського районного суду Кіровоградської області, який розглядає позовну заяву між відповідачем та позивачем про стягнення заборгованості за кредитним договором, провадження по якій було відкрито 25.03.2015р., тобто до дати вчинення виконавчого напису нотаріуса. Тому підставі для вчинення виконавчого напису були відсутні, оскільки існує спір між сторонами з приводу суми заборгованості за кредитом. Також скаржник вважає, що виконавчий напис був здійснений більш ніж через рік після виникнення права вимоги у відповідача.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015р. законним та обґрунтованим, прийняте при повному зясування всіх обставин справи, просить залишити його без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Так відповідач вказує на те, що відкликання банківської ліцензії не означає припинення зобовязання за кредитним договором, посилаючись на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2014р. у справі № 922/4124/13. На думку відповідача, відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів у валюті не залежить від того чи є ліцензія, чи вона відкликана, оскільки в кредитному договорі встановлені суттєві умови про порядок видачі кредиту, строків його погашення, нарахування та сплати відсотків. Крім того, відповідач зазначає, що банк надає послуги до моменту внесення запису про його ліквідацію, в тому числі нарахування відсотків по кредиту та їх стягнення з боржників, але на даний момент банк не ліквідовано. Право вимоги у відповідача виникло з моменту направлення позивачу повідомлення-вимоги від 25.06.2015р., таким чином річний строк, передбачений ст.88 Закону України «Про нотаріат» необхідно рахувати саме з цієї дати, а не з моменту першого прострочення платежу за кредитом. Повідомлення-вимогу позивач отримав 30.06.2015р., що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошта, однак позивач не звертався до відповідача більш ніж один місяць щодо невідповідності суми заборгованості, тому виконавчий напис нотаріуса був вчинений відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач звертає увагу на те, що справа Олександрійського районного суду Кіровоградської області зупинена у звязку з оскарженням договорів поруки боржниками-поручителями, тому відповідач позбавлений права повернути кредитні кошти. Таким чином, відповідач має право захищати свої цивільні права як в суді, так і шляхом позасудового врегулювання (вчинення виконавчого напису нотаріуса).

У письмових поясненнях третя особа вважає рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015р. законним та обґрунтованим, посилається на те, що вчинення виконавчого напису нотаріуса відбулось відповідно до вимог чинного законодавства, просить вказане рішення господарського суду залишити без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. апеляційна скарга прийнята до розгляду та призначена у судове засідання на 25.01.2016р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.01.2016р. задоволено клопотання позивача про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи в режимі відеоконференції призначено на 26.01.2016р.

Розпорядженням секретаря судової палати ОСОБА_5 від 22.01.2016р. змінено склад судової колегії: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), ОСОБА_6, ОСОБА_7

У судовому засіданні 26.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

Між Публічним акціонерним товариством "Актабанк" (Банк) та Публічним акціонерним товариством "2-ім. Петровського цукровий завод" (Позичальник) укладено кредитний договір від 19.09.2013 № 01-1538/Т (надалі Кредитний договір) (т.1 а.с. 64-71).

За умовами вказаного Кредитного договору (п. 1.1) Банк надав Позичальникові грошові кошти у формі відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 2100000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язався повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 11,5% річних, та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Кредитним договором.

Додатковими угодами, зокрема, від 13.02.2014 № 3 (т.1 а.с. 73) та від 24.04.2014 № 8 (т.1 а.с. 77-78) сторонами змінено умови Кредитного договору в частині кінцевої дати погашення частки кредиту з 20.02.2014 до 24.02.2014, кредитна лінія була встановлена у розмірі 2090000,00 доларів США, встановлена процентна ставка у розмірі 14% річних у доларах США та строк повернення кредиту - 19.02.2015.

Належне виконання Банком умов Кредитного договору не оспорюється позивачем у справі.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Публічним акціонерним товариством "Актабанк" (Іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством "2-й ім. Петровського цукровий завод" (ОСОБА_8) укладено іпотечний договір від 19.09.2013 № 01-1538/Т/10 (надалі Іпотечний договір) (т.1 а.с. 79-90).

Вказаний Іпотечний договір посвідчений 19.09.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за № 3643.

Згідно п. 1.1 Іпотечного договору останній забезпечує виконання ОСОБА_8 зобов'язань, що випливають укладеного між ОСОБА_8 та Іпотекодержателем Кредитного договору № 01-1538/Т від 19.09.2013 та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, за умовами якого ОСОБА_8 передав Іпотекодержателю майно, належне йому на праві власності, а саме:

1) комплекс будівель, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Бірки, вулиця Жовтнева, будинок 36а (Предмет іпотеки 1);

2) нежитлову адміністративну будівлю, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Олександрівка, вулиця Леніна, будинок 44 (Предмет іпотеки 2);

3) комплекс будівель, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, смт Олександрівка, вулиця Чкалова, будинок 90б (Предмет іпотеки 3);

4) комплекс будівель, що знаходяться за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, смт Олександрівка, вулиця Шевченка, будинок 1 (Предмет іпотеки 4).

Згідно договору про внесення змін та доповнень № 1 від 24.04.2014 до Іпотечного договору № 01-1538/Т/10 (т.1 а.с. 93-95), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 3643, сторонами внесено зміни до Іпотечного договору та викладено п. 1.1 Іпотечного договору у новій редакції, згідно якої Іпотечний договір забезпечує виконання ОСОБА_8 зобов'язань, що випливають з укладаного між ОСОБА_8 та Іпотекодержателем Кредитного договору № 01-1538/Т від 19 вересня 2013 року та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені у майбутньому, за умовами якого ОСОБА_8 зобов'язаний:

1) повернути Іпотекодержателю кредитні кошти в розмірі 2090000 доларів США 00 центів з кінцевим терміном повернення 19 лютого 2015 року, здійснювати часткове повернення кредиту згідно з графіком, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, а саме:

- 28.04.2014 20000,00 доларів США;

- 25.07.2014 90000,00 доларів США;

- 25.08.2014 285000,00 доларів США;

- 25.09.2014 285000,00 доларів США;

- 25.10.2014 285000,00 доларів США;

- 25.11.2014 285000,00 доларів США;

- 25.12.2014 285000,00 доларів США;

- 25.01.2015 285000,00 доларів США;

- 19.02.2015 270000,00 доларів США;

2) сплатити проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 14% річних, а також будь-які інші підвищені розміри процентів, можливість застосування яких передбачена Кредитним договором;

3) сплатити комісії у розмірі та в порядку, зазначеному в Кредитному договорі;

4) відшкодувати будь-які витрати та збитки Іпотекодержателя, пов'язані з неналежним виконанням ОСОБА_8 умов Кредитного договору, в тому числі сплати пені, штрафів, відшкодування збитків);

5) сплатити інші платежі за Кредитним договором і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором і цим Договором, а також витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до пункту 4.1 Іпотечного договору ОСОБА_8 набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_8 у випадках невиконання ОСОБА_8 основного зобов'язання, або порушення порядку його виконання, в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням, у випадку порушення обов'язків ОСОБА_8, встановлених Іпотечним договором та чинним законодавством України.

Пунктом 4.2 Іпотечного договору визначено, що при настанні зазначених у п. 4.1 цього договору випадків Іпотекодержатель надсилає ОСОБА_8:

- письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів;

- попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

У зв'язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору Банком 25.06.2015 направлено на адресу ПАТ "2-й ім. Петровського цукровий завод" повідомлення-вимогу від 24.06.2015 № 2476 (т.1 а.с. 116-119) щодо погашення заборгованості за Кредитним договором № 01-1538/Т від 19.09.2013, за змістом якої станом на 01.03.2015 загальна заборгованість Позичальника за Кредитним договором складає в гривневому еквіваленті (по курсу НБУ 27,76312 грн за долар США) 67702691,31 грн, яка складається з:

- прострочений кредит 55440174,33 грн;

- строкова заборгованість за відсотками 410107,27 грн;

- прострочена заборгованість за відсотками 6731803,11 грн;

- пеня 5120606,60 грн.

Додатково до вказаного повідомлення Банком додано розрахунок суми заборгованості станом на 01.03.2015 (т.1 а.с. 116-119), а також копію постанови правління Національного банку України від 15.01.2015 № 19 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" та копію рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.01.2015 № 6 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Актабанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку".

Повідомлення-вимога про погашення заборгованості направлено Банком на адресу Позичальника за адресою, вказаною ним у розділі 9 Іпотечного договору: 27300, Кіровоградська область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, вул. Леніна, 44, - 25.06.2015 та отримане Позичальником 30.06.2015 (а.с. 100-102).

Поряд з цим, як зазначає Банк, позивачем після отримання такого повідомлення вимоги, викладені у ньому, не виконано, суму заборгованості за Кредитним договором не погашено, розрахунок суми боргу, направлений Банком разом з повідомленням не оспорено, у зв'язку з чим Банк скористався наданим йому Законом України "Про іпотеку" та умовами Іпотечного договору правом щодо звернення до нотаріуса із заявою про вчинення відповідного виконавчого напису.

13.08.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис за № 1692, на підставі якого постановою від 09.09.2015 відкрито виконавче провадження № 48683275 стосовно боржника Публічного акціонерного товариства "2-й ім. Петровського цукровий завод" про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором (т.1 а.с. 28-31).

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, звертаючись з позовом у даній справі, позивач заявив вимогу про визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" при його вчиненні нотаріус не перевірив безспірність заборгованості.

Окрім того, позивач наголошує на тому, що ним не отримувалось повідомлення про усунення порушень виконання зобов'язань та документи, які б зазначали розмір заборгованості, а відтак, нарахована відповідачем сума заборгованості не може вважатись безспірною, оскільки вона не узгоджена сторонами.

Оцінюючи заявлені ПАТ "2-й ім. Петровського цукровий завод" підстави позову, місцевий господарський суд виходив із того, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (у редакції на момент вчинення спірного виконавчого напису) у п. 1 відносить до таких документів нотаріально посвідчені угоди, що передбачають, зокрема, право звернення стягнення на заставлене майно. Згідно з наведеною нормою для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Крім цього, місцевим господарським судом враховано Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, у п.п. 3.1, 3.5 глави 16 розділу ІІ передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

З врахуванням вищевикладеного місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, що в свою чергу узгоджується з положеннями пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у від 24.10.2011 за № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" відповідно до якого ,спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Водночас слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення вірно врахував, що наявними в справі доказами спростовуються доводи позивача щодо неотримання ним повідомлення-вимоги від 24.06.2015 (т.1 а.с. 116-119), направленої на його адресу Банком (т.1 а.с. 100-102), поряд з цим позивач не оспорив суму заборгованості, зазначену у ній.

Невиконання ОСОБА_8 у тридцятиденний строк повідомлення-вимоги Іпотекодержателя надає останньому право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору та Закону України "Про іпотеку" (п. 4.2 Іпотечного договору).

Доводи апеляційної скарги, про те, що місцевим господарським судом не враховані доводи позивача про те, що відповідач не мав права нараховувати позивачеві відсотки за користування кредитом до 01.03.2015, як зазначено у розрахунку відхиляються з огляду на те,що, згідно статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, до яких, зокрема, належить розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно із статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в іноземній валюті на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій Національного банку України.

Відповідно до пункту 4.9 розділу IV Положення про порядок надання банкам і філіям іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.08.2011 № 281, банк зобов'язаний припинити зазначені в генеральній ліцензії операції з дати отримання розпорядження Національного банку про відкликання генеральної ліцензії та не може укладати нові договори або продовжувати дію вже укладених договорів, предметом яких є банківські та інші фінансові послуги, передбачені Законами України "Про банки і банківську діяльність" і "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якщо вони є валютними операціями.

У той же час, 11.07.2014 набрали чинності зміни до абзацу другого пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", згідно з якими неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно врахувавши вищезазначені нормативно-правові акти, дійшов висновку, що після відкликання генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій банк не має права здійснювати валютні операції (у тому числі й нараховувати відсотки в іноземній валюті), окрім випадку, передбаченого абзацом другим пункту 2 статті 5 вказаного Декрету і відхилив доводи позивача щодо того, що нарахування відповідачем відсотків за користування кредитом згідно Кредитного договору станом на 01.03.2015 суперечить чинному законодавству України.

Доводи апеляційної скарги про те, що банківську ліцензію ПАТ «Актабанк» було відкликано в звязку з порушенням банком вимог законодавства України відхиляються колегією суддів з огляду на те, що вони не підтверджені відповідними доказами, а текст Постанови № 19 від 15.01.215р. лише в преамбулі містить посилання на главу 1 розділу ІІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.08.2012р. № 346.

Інші доводи апеляційної скарги є лише переоцінкою доказів, а тому висновків місцевого господарського суду не спростовують.

Перевіривши, відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, колегія суддів не встановила інших підстав для його зміни або скасування, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а скарги без задоволення.

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "2-й ім. Петровського цукровий завод" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року у справі № 912/3777/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року у справі № 912/3777/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 28.01.2016р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Березкіна

Суддя О.В.Чус