УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25.01.2016Справа № 910/867/16

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛІБОСОЮЗ"

до Приватного підприємства "Техноізол"

про стягнення 13 128 672,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № б/н від 19.01.2016 (вх. № 867/16 від 21.01.2016) і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Частиною 1 статті 54 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Згідно вимог ч. 3 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Документи, що посвідчують повноваження представників, і порядок їх оформлення визначаються ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини 3 якої представниками юридичних осіб можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Судом встановлено, що подана до суду позовна заява № б/н від 19.01.2016 підписана "Представником ТОВ "Хлібсоюз" за довіреністю" ОСОБА_1 При цьому в "додатках" до наведеної позовної заяви зазначено: "9. Копія довіреності на представника". Водночас, фактично до позовної заяви додано роздруківку бланку довіреності № б/н від 16.01.2016, яка не містить підпису директора ТОВ "Хлібсоюз" ОСОБА_2 та не посвідчена печаткою товариства.

Судом також встановлено, що до позовної заяви № б/н від 19.01.2016 не додано жодного іншого документа, який би підтверджував повноваження представника ОСОБА_1 на підписання позовної заяви ТОВ "Хлібсоюз".

Тож враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ч. 3 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, не додані довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

В свою чергу, позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позовна заява підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, а у суду відсутні підстави вважати, що позовну заяву № б/н від 19.01.2016 підписано особою, яка має право її підписувати. Наведене є підставою для повернення зазначеної позовної заяви без розгяду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України

При цьому суд взяв до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 4 п.п. 3.5. п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої наслідки у вигляді повернення позовної заяви настають, зокрема, коли до позовної заяви не додано належні документи на підтвердження повноважень особи, що підписала цю заяву як представник позивача в господарському суді (частини третя - шоста статті 28 ГПК).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1378 гривень.

Згідно з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто від 1378 грн. до 206700,00 грн.

Ціна поданого позивачем позову визначена в розмірі 13128672,54 грн., а тому, звертаючись з даним позовом до господарського суду 21.01.2016, позивач відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" мав сплатити судовий збір в розмірі 196930,09 грн. (1,5% ціни позову).

Між тим, позивачем до позовної заяви № б/н від 19.01.2016 додано копію дубліката квитанції № 30 від 30.12.2015 на суму 182700,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у п. 2.21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", згідно якої платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Зважаючи на викладене, позивач не дотримався приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що тягне за собою наслідки, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Як роз`яснено господарським судам у п. 2.22. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, заява повертається господарським судом з підстав передбачених ГПК, зокрема пунктом 4 частини першої статті 63. При цьому якщо таке повернення здійснюється у зв'язку з недодержанням заявником вимог закону щодо порядку та/або розміру сплати судового збору, то у відповідній ухвалі господарського суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Однак, у якості доказу надіслання на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем додано копії фіскального чеку № 1492 від 12.01.2016 та опису вкладення у цінний лист № 13224524 від 12.01.2016, які жодним чином не засвідчені та фактично подані у вигляді ксерокопій.

Відповідно ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Оскільки вищенаведені копії фіскального чеку та опису вкладення належним чином не засвідчені, у суду відсутні підстави вважати їх належними доказами виконання позивачем приписів ч. 1 ст. 56, п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що приписи ст. 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 6 чю 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Судом також враховано правову позицію, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява № б/н від 19.01.2016 підлягає поверненню позивачеві без розгляду.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п.п. 1, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Суддя О.В.Гумега