РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа №910/30875/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія

«Промгаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні майном та зобов'язання вчинення дій

Представники сторін:

від позивача: Куракін Ю.В. - дов. № б/н від 02.10.2015 р.

від відповідача: Бєлячкова О.В. - дов. № 2-217 від 18.09.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про:

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві власності природним газом в обсязі 1222,708 тис.куб.м, який відібрано з ПСГ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» відповідно до акту від 25.02.2014 р. приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення, на підставі договору № від 27.04.2012 р. на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу шляхом ануляції акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р. на обсяг 1222,708 тис.куб.м та облікування за Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» природного газу в обсязі 1222,708 тис.куб.м у ПСГ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»;

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» підписати та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» один узгоджений примірник акту ануляції акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р. на обсяг 1222,708 тис.куб.м;

- зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» здійснити закачування до ПСГ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» природного газу в обсязі 1222,708 тис.куб.м, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України», і був відібраний на підставі акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/90875/15 та призначено її до розгляду на 15.01.2016 р.

13.01.2016 р. позивачем було надано суду документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження по справі.

15.01.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідачем було подано документи на виконання вимог ухвали суду. Одночасно, Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» було надано відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» надав заперечення, посилаючись на належне виконання Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» своїх обов'язків за договором № від 27.04.2012 р. на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу та обрання заявником невірного способу захисту своїх прав. Крім того, вказаним учасником судового процесу заявлено про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 15.01.2015 р. представниками позивача та відповідача було надано пояснення по суті спору.

Керуючись приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.01.2016 р. було оголошено перерву до 25.01.2016 р.

Представник позивача 22.01.2016 р. через канцелярію Господарського суду міста Києва подав письмові пояснення по справі та клопотання про доручення доказів.

У судовому засіданні 25.01.2016 р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» було задоволено, судом було заслухано пояснення представників обох учасників судового процесу.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.01.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2012 р. між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (правонаступником якого відповідно до п.1.2 статуту є Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз») (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» (замовник) було укладено договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу, відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов'язується протягом строку, визначеного правочином, зберігати у підземному сховищі газу (ПСГ) природний газ, у тому числі, страховий запас газу, переданий йому замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі, а замовник зобов'язується внести плату за послуги із зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені правочином строки.

У розділі 3 договору № від 27.04.2012 р. контрагентами було погоджено тарифи на зберігання, закачування та відбір природного газу.

Пунктом 2.9 спірного правочину передбачено, що для здійснення закачування газу або відбору газу в/із ПСГ замовник за п'ять робочих днів до початку місяця закачування або відбору в/із ПСГ газу надає виконавцю заявку в письмовій формі щодо здійснення закачування або відбору місячних обсягів газу в/із ПСГ, у тому числі, страхового запасу газу, та додає до неї три примірники акту приймання-передачі, підписані уповноваженим представником замовника і скріплені печаткою, в яких замовник зазначає місячний обсяг газу, що планується закачати або відібрати в/із ПСГ, в тому числі, страхового запасу газу.

Місячні обсяги закачування або відбору газу в/із ПСГ можуть змінюватись за домовленістю сторін. Виконавець здійснює облік газу, у тому числі, страхового запасу газу, що закачується або відбирається в/із ПСГ. Місячний обсяг газу, в тому числі, страхового запасу газу, який передається сторонами при закачуванні або відборі в/із ПСГ у відповідному місяці, підтверджується диспетчерською службою виконавця (п.п. 2.10, 2.11 договору № від 27.04.2012 р.).

За умовами п. 2.12 укладеного між сторонами правочину обсяги газу, який передається сторонами при його закачуванні або відборі в/із ПСГ, у відповідному місяці оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу підписуються сторонами та скріплюються печатками сторін до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним. В актах вказується обсяг газу, в тому числі, страхового запасу газу, закачаний або відібраний в/із ПСГ. Акти приймання-передачі є підставами для взаєморозрахунків між сторонами.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 16.04.2012 р. Правочин діє в частині зберігання газу до 15.04.2013 р., а в частині проведення розрахунків за надані виконавцем послуги - до повного виконання своїх зобов'язань (п.9 договору № від 27.04.2012 р.).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, 31.10.2012р. між сторонами було складено та підписано акт №146(02) приймання-передачі природного газу при відборі з підземного сховища газу, відповідно до якого на підставі договору № від 27.04.2012 р. в жовтні 2012 р. Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» здійснила відбір природного газу з ПСГ, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» прийняло природний газ в обсязі 9814,236 тис.куб.м.

У жовтні 2012 р. на підставі договору № від 27.04.2012 р. Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» також здійснила відбір природного газу шляхом заміщення з ПСГ, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» прийняло природний газ в обсязі 4320,618 тис.куб.м., про що сторонами складено та підписано акт №60(03/1) від 31.10.2012 р.

25.02.2014р. контрагентами було складено та підписано акт №67(03/1), згідно змісту якого на виконання умов договору № від 27.04.2012 р. Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» здійснило відбір природного газу шляхом заміщення з ПСГ, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» прийняло природний газ в обсязі 1 222,708 тис.куб.м. та анульовано акт №60(03/1) від 31.10.2012 .р на обсяг 4320,618 тис.куб.м.

За твердженнями позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» неодноразово зверталось до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» з вимогами про анулювання акту №67(03/1) від 25.02.2014 р. та повернення залишків в обсязі 1222,708 тис.куб.м., що виконавцем вчинено не було.

Вказані обставини, на думку заявника, свідчать про порушення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України», як власника газу, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» у здійсненні права користування та розпорядження належним йому на праві власності природним газом в обсязі 1222,708 тис.куб.м, який відібрано з ПСГ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» відповідно до акту від 25.02.2014 р. приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення на підставі договору № від 27.04.2012 р. на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу шляхом ануляції акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р. на обсяг 1222,708 тис.куб.м та облікування за Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» природного газу в обсязі 1222,708 тис.куб.м у ПСГ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Статтею 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3, ст.321 Цивільного кодексу України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

За приписами ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що вона регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а саме в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов'язані з позбавленням володіння майном. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 13.10.2015 р. Вищого господарського суду України по справі №910/916/445/14.

Негаторний позов пред'являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

При цьому, у даному випадку слід зауважити, що передумовою застосування способу захисту прав власника певного майна, в тому числі, шляхом усунення перешкод у користуванні майном є відсутність іншого, окрім означеного, шляху для відновлення порушеного права.

Застосування особою одного зі способів захисту прав власності можливе лише за умови, що особи, які чинять певні перешкоди, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах.

У даному випадку права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатись за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права.

Проте, як зазначалось судом вище, спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем, як між сторонами договору № від 27.04.2012 р. на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу, а отже, застосування до означених правовідносин способів захисту права власності є безпідставним. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 23.12.2014 р. по справі №3-191гс14 та Вищий господарський суд України у постанові від 21.03.2011р. по справі №22/87-06-1979.

За таких обставин, приймаючи до уваги все вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні майном підлягають залишенню без задоволення.

Щодо вимог позивача про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» підписати та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» один узгоджений примірник акту ануляції акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р. на обсяг 1222,708 тис.куб.м суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків. Таку позицію наведено у висновках Верховного Суду України про практику застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України.

Наразі, за висновками суду, обраний заявником спосіб захисту своїх прав, як зобов'язання відповідача підписати акт, фактично не призвів би до їх поновлення у випадку задоволення позовних вимог за наслідками встановлення судом факту порушення прав позивача.

Заявлена вимога про зобов'язання підписати акт ануляції акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р. на обсяг 1222,708 тис.куб.м не може бути предметом позову, оскільки такий акт є доказом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача, на підставі якої суд приймає рішення.

При цьому, слід зауважити, що захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення, а заявлені позивачем вимоги про зобов'язання відповідача підписати акт анулювання не призводять до поновлення порушеного права позивача та, у разі їх задоволення, не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання таких рішень. Вказану правову позицію наведено у постанові від 11.12.2013р. Вищого господарського суду України по справі №910/2202/13.

Правову позицію щодо недоцільності застосування такого способу захисту прав та законних інтересів, як зобов'язання підписати акт, підтримано у постановах від 24.04.2014р. Вищого господарського суду України по справі №32/5005/9446/2012-5023/5106/12 та постанові від 02.06.2009р. Верховного Суду України по справі №3-1971к09.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» підписати та передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» один узгоджений примірник акту ануляції акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р. на обсяг 1222,708 тис.куб.м.

Вимоги позивача про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» здійснити закачування до ПСГ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» природного газу в обсязі 1222,708 тис.куб.м, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України», і був відібраний на підставі акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р. також підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про зобов'язання витини певні дії, в тому числі здійснити закачування газу до підземного сховища газу, насамперед, повинно бути доведено факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків, в тому числі, визначено підставу виникнення правовідносин з закачування газу у розумінні ст.11 Цивільного кодексу України, наявність обов'язку відповідача здійснити таке закачування у визначеному заявником обсязі, строк виконання якого настав.

Проте, звертаючись до суду з розглядуваними позовними вимогами заявником не представлено належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів виникнення у Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» обов'язку здійснити закачування до ПСГ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» природного газу в обсязі 1222,708 тис.куб.м, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України», і був відібраний на підставі акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р.

При цьому, судом також прийнято до уваги, що за умовами укладеного між сторонами правочину для здійснення закачування газу або відбору газу в/із ПСГ замовник за п'ять робочих днів до початку місяця закачування або відбору в/із ПСГ газу надає виконавцю заявку в письмовій формі щодо здійснення закачування або відбору місячних обсягів газу в/із ПСГ, у тому числі, страхового запасу газу, та додає до неї три примірники акту приймання-передачі, підписані уповноваженим представником замовника і скріплені печаткою, в яких замовник зазначає місячний обсяг газу, що планується закачати або відібрати в/із ПСГ, в тому числі, страхового запасу газу.

Тобто, умовами спірного правочину передбачено певний порядок здійснення закачування газу до підземного сховища.

Крім того, у п.2.15 договору № від 27.04.2012 р. зазначено, що у випадку, якщо на кінець минулого сезону зберігання в ПСГ залишилась невикористана частина (залишок) обсягу газу змовника. Сторони зобов'язуються до 15.05.2013р. скласти акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ.

Однак, всупереч обов'язку з доказування, який передбачено чинним господарським процесуальним законодавством України позивачем не доведено суду наявності у останнього залишків газу та виникнення у відповідача, як виконавця за договором № від 27.04.2012 р., обов'язку із закачування заявленого обсягу газу до підземного газосховища.

Пунктом 2 статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що особа не може примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Водночас, позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які доводять те, що Публічне акціонерне товариства «Укртрансгаз», як виконавець за договором № від 27.04.2012 р., має безпосередній обов'язок перед позивачем щодо закачування заявленого обсягу газу до підземного газосховища.

Отже, враховуючи безпідставність та доказову необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» здійснити закачування до ПСГ Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» природного газу в обсязі 1222,708 тис.куб.м, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України», і був відібраний на підставі акту №67(03/1) приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ шляхом заміщення від 25.02.2014 р. останні залишені судом без задоволення.

За таких обставин, з огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» в повному обсязі.

Заява Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про застосування строків позовної давності була залишена судом без задоволення з огляду на наявність самостійних підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

01.02.2016 р.

Суддя О.М. Спичак