Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" січня 2016 р. Справа № 906/1648/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довір. №14-126 від 13.05.2014;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (м. Бердичів, Житомирська обл.)

про стягнення 16105361,80 грн

Cтрок розгляду спору було продовжено згідно з ч. 3 ст. 69 ГПК України.

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача на свою користь 16105361,80 грн заборгованості за поставлений природний газ, з яких: 6939177,53 грн сума основного боргу, 2146810,17 грн пеня, 6637296,10 грн інфляційні втрати та 382078,00 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 договору купівлі-продажу № 426/14-ТЕ-10 від 20.11.2013, несвоєчасно та не в повному обсязі сплатив вартість переданого природного газу за січень - квітень 2014 року, жовтень грудень 2014 року, внаслідок чого КП "Бердичівтеплоенерго" було заявлено до стянення 6939177,53 грн боргу та нараховані штрафні санкції, у відповідності до п. 7.2 договору, інфляційні та 3% річних, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

До початку розгляду справи на адресу суду надійшло клопотання від 25.01.2016, згідно з яким відповідач просить долучити до матеріалів справи копію статуту КП "Бердичівтеплоенерго", копію картки рахунку 3771 по договору 426/14-ТЕ-10 та розглядати справу без участі представника відповідача на підставі поданого ним відзиву на позовну заяву (а. с. 77 - 83).

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, заперечив щодо задоволення клопотання відповідача про зменшення нарахованих до сплати сум пені, інфляційних та річних з приводу чого надав письмовий відзив на заперечення відповідача від 22.01.2016 (а. с. 84 - 91).

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Згідно з поданим до суду відзивом на позовну заяву від 17.12.2015 вих. № 542, відповідач позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 5311005,53 грн визнав. У іншій частині позову заперечив з тих мотивів, що позивачем не було враховано часткову оплату відповідачем основного боргу в сумі 1628172,00 грн. Окрім того, просив зменшити до 10 % суму пені, інфляційних та 3 % річних, нарахованих позивачем у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договору купівлі-продажу природного газу № 426/14-ТЕ-10 від 20.11.2013, оскільки невиконання останнього сталося внаслідок збитковості підприємства, спричиненої особливостями його фінансування та діяльності. Також зазначив, що ні позивачу, ні іншим учасникам господарських відносин КП "Бердичівтеплоенерго" збитків внаслідок несвоєчасної сплати коштів не завдало, наразі знаходиться у вкрай важкому фінансовому становищі, а нарахування та подальше стягнення з підприємства пені та штрафних санкцій неминуче призведе до негативних наслідків, таких як утворення заборгованості по заробітній платі та виплатам по листкам непрацездатності, значно підвищить рівень соціальної напруженості у трудовому колективі, а також підприємство не зможе своєчасно розрахуватися по платежах до бюджету, що неминуче призведе до нарахування ще більше штрафних санкцій та можливої зупинки діяльності підприємства, що виключить можливість розрахунку з позивачем та може спричинити надзвичайні наслідки екологічного, техногенного, санітарно-епідемічного та соціального характеру, оскільки підприємство відповідача є єдиним підприємством по наданню послуг з центрального опалення в м. Бердичеві (а. с. 61 - 63).

Представник позивача підтвердив здійснення часткової оплати боргу відповідачем, однак заяви про зменшення позовних вимог на суму 1628172,00 грн в судовому засіданні 25.01.2016 не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов укладеного 20.11.2013 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"" (продавець/позивач) та комунальним підприємством "Бердичівтеплоенерго" (покупець/відповідач) договору № № 426/14-ТЕ-10 на купівлю-продаж природного газу (далі договір, а. с. 38 - 43), продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього Договору (п. п. 1.1, 1.2).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили обсяги поставки газу, а в п. 3.3 встановили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4 договору, вище вказаний акт приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 договору сторони узгодили між собою, що ціна за 1000,0 куб. м газу становить 1118,974 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додатну вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1118,974 грн, крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

Додатковими угодами за № № 1, 2 від 28.01.2014 та від 29.04.2014 (а. с. 44, 45) до договору на купівлю-продаж природного газу № 426/14-ТЕ-10 від 20.11.2013, сторони внесли зміни до п. 5.2 договору на купівлю-продаж природного газу, зменшивши ціну за 1000,0 куб. м газу до 1091,00 грн та встановивши ПДВ за ставкою 20%. Також сторони виклали банківські реквізити продавця, зазначені в п. 12 договору, в новій редакції, та уточнили п. 1.2 договору, зазначивши, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Судом встановлено, що на виконання умов договору № 426/14-ТЕ-10 від 20.11.2013, за період січень - квітень 2014 року, жовтень грудень 2014 року НАК "Нафтогаз України" поставила відповідачу природний газ в об'ємі 11577,984 тис. куб. м на загальну суму 15157896,66 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 31.10.2014, 30.11.2014 та 31.12.2014 (а. с. 46 - 52). Дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, оскільки передбачені умовами п. 3.4 договору № 426/14-ТЕ-10 від 20.11.2013.

Сторонами не заперечується, що відповідач всупереч ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, неналежним чином виконав свої зобовязання по оплаті отриманого природного газу, заборгувавши позивачу 5311005,53 грн, доказом чого є підписаний та скріплений печатками сторін акт звіряння розрахунків від 31.10.2015 (а. с. 69).

Згідно зі ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи зазначене, сума боргу відповідача перед позивачем по оплаті за отриманий природний газ станом на день розгляду справи в суді становить 5311005,53 грн та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву від 17.12.2015 вих. № 542.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 5311005,53 грн основного боргу є обґрунтованими та такими, що підтверджені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню. У іншій частині основного боргу суд відмовляє, оскільки його суму було заявлено до стягнення позивачем безпідставно, без врахування здійсненої відповідачем 23.10.2015 проплати у розмірі 1628172,00 грн (а. с. 83), сплата якої була проведена відповідачем до подачі позову до суду.

Що стосується нарахованих позивачем 2146810,17 грн пені за порушення відповідачем своїх зобов'язань по оплаті переданого природного газу, слід зазначити таке.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за переданий природний газ, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Реченням другим пункту 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши правильність нарахування пені за визначений позивачем період, судом встановлено, що позивачем безпідставно в період часу, за який здійснюються відповідні нарахування, включено день фактичної сплати суми заборгованості (п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 №14). Окрім того, позивачем не враховано положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, з огляду на які заборгованість за зобов'язаннями листопада 2014 року виникла не з 15.12.2014, як зазначено позивачем, а з 16.12.2014. До того ж позивачем невірно визначено суму пені за зобов'язаннями січня 2014 року за період з 15.02.2014 по 30.03.2014, розрахованої на суму боргу у розмірі 3676960,21 грн, та за період 14.04.2014 - 13.08.2014 на суму боргу - 1976960,21 грн.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку що розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені складає 2143292,24 грн. Отже, у стягнені з відповідача 3517,93 грн пені слід відмовити за безпідставністю її нарахування.

Поряд з тим, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, яке міститься у відзиві на позовну заяву, та обґрунтоване, зокрема, збитковістю підприємства, тяжким фінансовим становищем, а також у зв'язку з тим, що тарифи на центральне опалення не покривають фактичних витрат підприємства, при цьому, у разі сплати пені підприємство понесе нічим не покриті витрати, слід зазначити таке.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін з метою дотримання балансу інтересів сторін та з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

Так, наданими до справи документами відповідача підтверджено викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Зокрема, збитковість діяльності підприємства вбачається зі звіту про фінансові результати КП "Бердичівтеплоенерго" за 9 місяців 2015 року, балансу станом на 30.09.2015 (а. с. 65 - 68). На підтвердження існування заборгованості у зв'язку з несвоєчасним відшкодуванням різниці в тарифах, відповідачем також надано наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 545 від 29.07.2013 про включення КП "Бердичівтеплоенерго" до Переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які прийняли рішення про участь у процедурі погашення заборгованості (а. с. 70). Наявність дебіторської заборгованості перед КП "Бердичівтеплоенерго" підтверджено довідкою від 16.12.2015, виданої за підписом бухгалтера підприємства (а. с. 64).

В той же час з наданого позивачем в засіданні суду проміжного звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 6 місяців 2015 року також вбачається збитковість діяльності ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (а. с. 90, 91).

Зважаючи на вище наведене, враховуючи майновий стан обох учасників процесу, а також специфіку діяльності відповідача, його важливе соціальне значення, те, що вказана заборгованість виникла внаслідок невідповідності тарифів з теплопостачання економічно обґрунтованим; що кінцевим споживачем послуг, для забезпечення надання яких було передано природний газ, визначено населення, якому відповідач, згідно з законодавством, не має можливості нараховувати штрафні санкції за несвоєчасне проведення розрахунків; що позивачем до стягнення з відповідача, крім пені, заявлено також втрати від інфляції та 3% річних, господарський суд, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, вважає за необхідне зменшити розмір пені на 50% до 1071646,12 грн.

Що стосується нарахованих та заявлених до стягнення позивачем на свою користь з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 32 - 37), позивач просить стягнути з відповідача 6637296,10 грн інфляційних втрат та 382078,00 грн 3% річних, нарахованих на суму боргу за переданий природний газ за період січень - квітень 2014 року, жовтень грудень 2014 року.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача 3% річних, суд вважає, що правомірно заявленою є їх сума у розмірі 381235,50 грн. При перевірці наданого позивачем розрахунку річних судом було встановлено, що позивачем невірно визначено період нарахування річних, з огляду на те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування. До того ж, позивачем не враховано, що заборгованість за зобов'язаннями листопада 2014 року виникла у відповідача не з 15.12.2014, а з 16.12.2014. Тому у стягненні з відповідача 842,50 грн 3% річних слід відмовити за безпідставністю їх нарахування.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних, господарський суд зазначає, що Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. При цьому, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін" від 27.07.2007 №265 ).

Тобто індекс інфляції розраховується за кожен місяць окремо виходячи з сукупного періоду прострочення заборгованості за весь період її існування, включаючи й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Провівши перерахунок інфляційних втрат згідно з розрахунку позивача, суд встановив, що позивачем невірно нараховано інфляційні за зобов'язаннями січня - березня 2014 року, оскільки, з огляду на положення абз. 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на конкретну дату місяця, в якому виник борг.

Водночас, позивачем було арифметично неправильно визначено суму боргу з урахуванням інфляції за зобов'язаннями жовтня - грудня 2014 року.

Відтак інфляційні за зобов'язаннями січня 2014 року складають 440762,06 грн, за зобов'язаннями лютого 2014 року - 1189576,38 грн, за зобов'язаннями березня 2014 року - 1492199,08 грн, за зобов'язаннями квітня 2014 року - 621924,62 грн, за зобов'язаннями жовтня 2014 року - 280337,27 грн, за зобов'язаннями листопада 2014 року - 798348,64 грн, за зобов'язаннями грудня 2014 року - 983584,55 грн, а разом 5806732,60 грн. За таких обставин, у стягненні 830563,50 грн інфляційних слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що повноваженнями зменшувати суму обґрунтовано нарахованих позивачем до стягнення з відповідача інфляційних та річних ні за клопотанням сторони, ні з власної ініціативи, суд не наділений.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами і іншими учасниками процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 12570619,75 грн, з яких: 5311005,53 грн основного боргу, 1071646,12 грн пені, 381235,50 грн 3% річних та 5806732,60 грн інфляційних втрат. У стягненні 1628172,00 грн основного богу, 1075164,05 грн пені, 842,50 грн 3% річних та 830563,50 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог. Тобто судом враховано, що у разі коли господарський суд на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України зменшує розмір пені, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Шевченка, буд. 23, )

на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, Шевченківський р-н., вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код ЖДРПОУ 20077720):

- 5311005,53 грн основного боргу;

- 1071646,12 грн пені;

- 381235,50 грн 3% річних;

- 5806732,60 грн інфляційних втрат;

- 154758,52 грн судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.01.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу - рек. з повід.