КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/23103/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача не з'явився.

від відповідача Камєшкова О.В.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення

господарського суду міста Києва

від 17.11.2015 року

у справі № 910/23103/15 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного підприємства "Столичні будинки"

про стягнення 331 054,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства "Столічні будинки" (03164, м. Київ, вул. Уборевича, буд. 20,кв.73; Код ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; Код ) 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. пені, 10416 (десять тисяч чотириста шістнадцять) грн.09 коп. 3 % річних, 131054 (сто тридцять одну тисячу п'ятдесят чотирі) грн. 62 коп. індексу інфляції та 6621 (шість тисяч шістсот двадцять одну) грн. 50 коп. судового збору.

В решті частині позову відмовлено.

В частині стягнення основного боргу провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року у справі №910/23103/15 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 23 222,74 грн. скасувати. Прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 р. апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

В судове засідання 02.02.2016 року представник позивача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 28 грудня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір купівлі-продаж природного газу №13/2154-ТЕ-41 (надалі - Договір).

Згідно умов Договору, Позивач зобов'язується передати у власність Відповідачу у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Відповідач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах Договору.

Згідно з п. 5.1. Договору, ціна (граничний рівень цін) на газ установлюється Національною комісією регулювання енергетики України (НКРЕ).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до умов Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На момент закінчення строку дії Договору, Позивачем свої зобов'язання були виконані в повному обсязі та поставлено протягом січня-грудня 2013 року природного газу в об'ємі 450,615 тис. куб. м. на загальну суму 589945,16 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, належні копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Проте, Відповідач, в порушення умов Договору свої зобов'язання належним чином не виконав, оскільки не повністю розрахувався за поставлений з січня 2013 по січень 2014р. природний газ, внаслідок чого за Відповідачем на час звернення Позивача до суду утворилась заборгованість у розмірі 164168,35 00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Договір купівлі-продажу природного газу №13/2154-ТЕ-41 від 28.12.2012р., укладений між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору купівлі-продажу та договору про поставку та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи доведено, що Відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, повністю не розрахувався за поставлений з січня 2013 по січень 2014 року природний газ, внаслідок чого за Відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 164168,35 грн.

Факт наявності боргу у Відповідача на час звернення Позивача до суду в розмірі 164168,35 грн. за спірним Договором від 28.12.2012 р. №13/2154-ТЕ-41 Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований. Однак, в процесі розгляду спору, Відповідач надав суду належні докази сплати Відповідачем заборгованості у розмірі 164168,35 грн., а саме платіжні доручення від 02.09.2015р. № 1059 на суму 60168,35 грн., від 09.09.2015р. № 1058 на суму 9000,00 грн., від 28.09.2015 р. № 1055 на суму 55000,00 грн., гарантійний платіж від 28.09.2015р. на суму 45000,00грн. Тому, в частині стягнення основного боргу, провадження у справі суд першої інстанції обґрунтовано припинив за відсутністю предмету спору, на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач також правомірно нарахував Відповідачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого Позивачем розрахунку з Відповідача підлягає стягненню 10416,09 грн. 3% річних та 131054,62 грн. індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України, який є вірним та обґрунтованим.

Крім того, Позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача 25222,74 грн. пені, відповідно до 7.2 Договору №13/2154-ТЕ-41 від 28.12.2012 р.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про стягнення розміру неустойки (пені, штрафу), яка підлягає стягненню з відповідача, який порушив зобов'язання, оціниши всі надані сторонами докази неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, причини неналежного виконання зобов'язання, сплату на протязі розгляду справи основного боргу -164168,35грн. в повному обсязі, дійшов висновку за про зменшення штрафних санкцій до 2000,00 грн.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ст.83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Відповідачем в судовому засіданні не було надано жодного доказу, який би вказував на наявність таких виняткових обставин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Оскільки виняткові обставини у Відповідача відсутні, суд не мав право зменшувати розмір нарахованої пені.

Застосовуючи приписи п. 3 статті 83 ГПК України слід враховувати позицію, що міститься в п.3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність, Відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов'язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу Відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

Головною підставою зменшення розміру пені Відповідач оголошує тяжкий фінансовий стан.

Стяття 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Стаття 218 ГК України зазначає, що єдиною підставою звільнення від господарсько- правової відповідальності є дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов'язання. Не є підставами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника потрібних коштів.

Ст. 219 ГК України перераховано підстави для зменшення розміру відповідальності або звільнення від відповідальності, а саме - якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання.

Господарський кодекс України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами(ч. 1 ст. 229 України). Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання за будь-яких обставин.

Отже, аналіз законодавства надає чітке роз'яснення щодо підстав застосування, звільнення від відповідальності за зобов'язанням або зменшення його розміру і окремо вказує на неприпустимість застосування такої підстави як відсутність коштів та тяжкий фінансовий стан..

Разом з цим, слід зазначити, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобов'язання (пеня) пунктом договору 7.2, та вже заздалегідь визначили розмір неустойки за неналежне виконання зобов'язання, а тому вважаємо, що суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

Відповідно до ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В зв'язку з тим, що Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, чим порушив умови Договору № 13/2154-ТЕ-41 від 28.12.12 року Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» правомірно нарахувала пеню у розмірі 25222,74 грн.

Стаття 233 ГК України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, судом. Зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд має враховувати:

ступінь виконання зобов'язання боржником. Суд повинен узяти до уваги даний факт, незважаючи навіть на те, що часткове виконання є неналежним. Зменшення розміру штрафних санкцій має бути мінімальним, якщо боржник не починав виконання своєї частини зобов'язання;

майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні. У разі вирішення питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій повинен бути врахований майновий стан боржника і кредитора;

не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Таким чином, суд повинен обов'язково виконати імперативні вимоги ст.233 ГК України, у разі застосування вказаної норми, а саме об'єктивно оцінити три складові:

ступінь виконання зобов'язання боржником;

майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні;

не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. За спірним договором постачався імпортований природний газ, який Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України.

Бюджетом України та фінансовим планом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», який затверджений Кабінетом міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу.

Зменшення розміру пені до 2000,00 грн. від нарахованої суми спричиняє Позивачу додаткові збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року у справі №910/23103/15 слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 23222,74 грн. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року у справі №910/23103/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 23222,74 грн.

Стягнути з Приватного підприємства "Столічні будинки" (03164, м. Київ, вул. Уборевича, буд. 20, кв.73; Код ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; Код ) 23222 (двадцять три тисячі двісті двадцять дві) грн. 74 коп. пені.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року у справі №910/23103/15 залишити без змін.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Столічні будинки" (03164, м. Київ, вул. Уборевича, буд. 20, кв.73; Код ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; Код ) 7283,65 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду м. Каєва.

5. Справу № 910/23103/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна