КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа№ 910/18471/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивач Пацюк В.С. - дов. б/н від 24.09.15;

Петрусь О.Я. - дов. б/н від 24.09.15;

відповідач Гущин С.М. - дов. б/н від 02.06.15.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги відповідача ТОВ "Енергетична група", м.Київ

на Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.15

у справі №910/18471/15 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом ПП "Правова допомога", м. Київ

до відповідача ТОВ "Енергетична група", м.Київ

про стягнення заборгованості у розмірі 72 040,60 грн. за

Договором про надання послуг №20/СМ від 01.01.14.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП "Правова допомога" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ "Енергетична група" про стягнення заборгованості у сумі 41 625,00 грн. основного боргу, 8 374,94 грн. пені за період з 11.11.2014 по 11.04.2015, 1 316,03 грн. 3% річних за період з 11.02.2014 по 11.11.2014, 20 724,63 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по червень 2015 року за Договором про надання послуг № 20/СМ від 01.01.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 №910/18471/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача ТОВ "Енергетична група" на користь ПП "Правова допомога" грошові кошти у сумі 41 625,00 грн. основного боргу, 20 724,63 грн. втрат від інфляції, 1 316,03 грн. 3% річних, 1 676,91 грн. пені, в іншій частині позову щодо стягнення пені в сумі 6 698,03 грн. відмовлено, як заявленої необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ТОВ "Енергетична група" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 №910/18471/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою КАГС від 23.10.2015 №910/18471/15 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.).

Позивач ПП "Правова допомога" у Відзиві, поданому через канцелярію КАГС 03.12.2015, просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 №910/18471/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

До останнього судового засідання, за Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 28.01.2016, у зв'язку з перебуванням постійного члена колегії суддів Рудченка С.Г. на лікарняному, було змінено склад колегії по даній справі - головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Рудченко С.Г., Яковлєв М.Л., яка розглядала справу, на колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л..

У зв'язку із зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Енергетична група" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 №910/18471/15 залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.01.2014 між ПП"Правова допомога" (надалі - виконавець) та ТОВ "Енергетична група" (далі - замовник) (разом - сторони) було укладено Договір № 20/СМ про надання послуг (далі - Договір або Договір про надання послуг).

Відповідно до п. 1.1. цього Договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по: наданню місця для стоянки автомобілів замовника; проведенню контролю технічного стану автомобіля; медичному огляду водіїв замовника; технічному обслуговуванню та ремонту автомобілів (за додаткову плату).

За п. 3.2 названого Договору про надання послуг визначено, що оплата по даному Договору встановлюється по домовленості сторін і складає 4 625,00 грн. Оплата здійснюється щомісячно в безготівковому порядку на поточний рахунок виконавця не пізніше десятого числа поточного місяця. (п. 3.2 Договору)

Згідно розділу 4 Договору про надання послуг сторонами передбачено відповідальність сторін.

Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено перелік автомобілів відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором про надання послуг № 20/СМ від 01.01.2014, зокрема, у визначені названим Договором строки не здійснив оплату наданих послуг, у зв'язку із чим просив суд стягнути з відповідача ТОВ "Енергетична група" заборгованість у сумі 41 625,00 грн. основного боргу, 8 374,94 грн. пені за період з 11.11.2014 по 11.04.2015, 1 316,03 грн. 3% річних за період з 11.02.2014 по 11.11.2014, 20 724,63 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по червень 2015 року.

На підтвердження надання послуг, передбачених Договором, позивачем надано Акти здачі-прийняття робіт, які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств. (а/с 14-22)

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець), зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивачем на виконання умов Договору № 20/СМ про надання послуг від 01.01.2014 було надано відповідачу послуги за період з січня 2014 року по жовтень 2014 року, окрім липня 2014 року, на загальну суму 41 625,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). Вказані Акти є двосторонньо підписаними та скріплені печатками обох сторін.

В силу приписів ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач свого обов'язку щодо оплати наданих послуг за Договором № 20/СМ про надання послуг від 01.01.2014 за період з січня 2014 року по червень 2014 року та з серпня 2014 року по жовтень 2014 року не виконав, зворотного суду не довів.

Поряд з цим, місцевим господарським судом з'ясовано і те, що будь-яких зауважень та заперечень щодо наданих позивачем послуг відповідачем зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене, за висновком суду першої інстанції, оскільки відповідач зобов'язання за Договором в частині проведення оплати вартості наданих послуг не виконав, вимоги позивача про стягнення з відповідача 41 625,00 грн. боргу за надані послуги за період з січня 2014 року по червень 2014 року та з серпня 2014 року по жовтень 2014 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 8 374,94 грн. на підставі п. 4.2 Договору та 1 316,03 грн. 3% річних, 20 724,63 грн. у відповідності до ст. 625 ЦК України, судом першої інстанції зазначено наступне.

Згідно вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2. Договору за прострочення виконання замовником грошових зобов'язань у встановлений цим договором строк, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожний день прострочення.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, взявши до уваги положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та те, що строк виконання зобов'язання з оплати наданих послуг, в даному випадку, наставав за кожним конкретним Актом здачі-прийняття робіт окремо (п. 3.2. Договору), дійшов висновку, що він є арифметично невірним. За розрахунком суду позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в розмірі - 1 676,91 грн..

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за надані послуги, дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв'язку з чим, дійшов висновку про стягнення з відповідача 20 724,63 грн. втрат від інфляції та 1 316,03 грн. 3% річних.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідач ТОВ "Енергетична група" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що позивач не надав доказів, які б підтверджували факт надання послуг згідно Договору № 20/СМ про надання послуг від 01.01.2014. В обґрунтування своїх заперечень, що стосується послуги надання місця на стоянці, скаржник, посилається на п. 12 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМУ від 21.01.1996 № 15, за яким визначено, що під час оформлення приймання на зберігання транспортних засобів, черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу та транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Щодо послуги по проведенню контролю технічного стану автомобіля, відповідач звертає увагу, що згідно п. 8.2 Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 05.08.2008 № 974, облік операцій перевірки технічного стану КТЗ введеться в журналах, які складають та зберігають на паперових та/або електронних носіях. Відносно послуги по проведенню медичного огляду водіїв, відповідачем зазначено, що згідно положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства внутрішніх справи України від 31.01.2013 № 65/80, результати проведеного медичного огляду заносяться до Журналу медичних оглядів водіїв. Таким чином, відповідач вважає, оскільки позивачем вказаних документів, а саме: журналів обліку транспортних засобів, журналів перевірки технічного стану КТЗ, журналу медичного огляду водіїв суду не було надано, то відповідно і спростовується факт надання послуг, передбачених Договором, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Під час останнього судового засідання від 28.01.2015 відповідачем було зроблено зауваження щодо Актів здачі-прийняття робіт. Зокрема, скаржником звернуто увагу колегії суддів на те, що в цих Актах вказано один вид роботи «зберігання транспортних засобів», тоді як Договором передбачено кілька видів послуг. Разом з тим, відповідач зазначає і те, що у відповідності з Договором за надані послуги передбачена оплата за місяць у розмірі 4 625,00 грн. у вигляді твердої суми за всі послуги в сукупності, тоді як за Актом надано тільки один вид послуги. Серед іншого, відповідач стверджує і про те, що у Товариства відсутні машини, відповідно отримувати послуги позивача зі зберігання транспортних засобів, як зазначено в Актах не було необхідності.

В свою чергу, позивач, заперечуючи наведені доводи скаржника, наголошує на тому, що єдиними доказами прямого характеру надання послуг позивачем є Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками. Поряд з цим, позивач зазначає, що жодних зауважень щодо наданих послуг відповідачем не надавалось, названі Акти підписані директором відповідача без зауважень та заперечень, інших договірних відносин між сторонами не існує.

Колегія суддів, взявши до уваги наведені доводи та зауваження обох сторін, дослідивши названі Акти здачі-прийняття робіт, вважає за необхідне зазначити наступне.

За названими Актами здачі-прийняття робіт вбачається надання послуг за період з січня 2014 року по жовтень 2014 року, окрім липня 2014 року, на загальну суму 41 625,00 грн. Ці Акти складені на підставі Договору №20/СМ від 01.01.2014, загальна вартість послуг за місяць складає 4 625,00 грн., надано послугу «зберігання транспортних засобів» за відповідний період вказаний у Акті. При цьому, в Акті також зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають. Названі Акти здачі-прийняття робіт є двосторонньо підписаними та скріплені печатками обох сторін, а тому, в даному випадку, слугують доказами прямого характеру в розумінні чинного закону щодо надання послуг позивачем, при цьому, при підписанні названих Актів відповідачем не надавались зауваження щодо кількості і якості виконаних послуг.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ТОВ "Енергетична група" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Енергетична група" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 №910/18471/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 №910/18471/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 №910/18471/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи №910/18471/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв