ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016р. Справа№ 914/4244/15

Суддя господарського суду Львівської області, ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (м. Львів)

до відповідача: Львівської міської організації Української партії «Єдність» (м. Львів)

про: розірвання договору оренди, зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення та стягнення заборгованості в сумі 45537,12 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 2302-вих-2279 від 12.10.2015 року.

від відповідача: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Львівської міської організації Української партії «Єдність» про розірвання договору оренди, зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення та стягнення заборгованості в сумі 45537,12 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.12.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 22.12.2015 року. Ухвалою суду від 22.12.2015 року розгляд справи відкладено до 06.01.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 06.01.2016 року розгляд справи відкладено до 15.01.2016 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 15.01.2016 року розгляд справи відкладено до 28.01.2016 року, в звязку з відсутністю представників сторін.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.12.2015 року, про відкладення від 22.12.2015 року, від 06.01.2016 року, від 15.01.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

04.01.2016 року за вх. № 12/16 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

15.01.2016 року за вх. № 1589/16 позивач подав пояснення по справі.

28.01.2016 року за вх. № 3282/16 позивач подав додаткові пояснення по справі.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.12.2015 року, про відкладення від 22.12.2015 року, від 06.01.2016 року, від 15.01.2016 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Доказом надсилання відповідачу ухвали суду від 15.01.2016 р. про відкладення розгляду справи на 28.01.2016 р. є копія Списку № 48 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 19.01.2016 року.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21600306 від 06.01.2016 р., Львівська міська організація Української партії «Єдність» знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження: Львівська обл., м. Львів, вул. Вороного, буд. 3.

Відтак, суд виконав умови Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Інші адреси відповідача, крім вказаної у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ні позивачу, ні суду невідомо.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами, при відсутності представників відповідачів.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 28.01.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 29.09.2005 р. між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, функції та повноваження якого у сфері управління майном територіальної громади м. Львова на час звернення з позовом здійснює Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - позивач), та Львівською міською організацією Українська партія «Єдність» (надалі - відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-3258-5 (надалі - Договір), згідно з п. 1 якого, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення загальною площею 44,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 4.

Позивач зазначає, що Договір укладений на термін до 28.09.2006 р. (п. 4.1 Договору) і в подальшому неодноразово пролонгувався.

Відповідачем взято на себе ряд зобов'язань, в т.ч. своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату за користування об'єктом оренди (п. 7.2. Договору).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Підстави, на яких наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, встановлені ст.ст. 782, 783 ЦК України. Таке право наймодавець має у разі, коли наймач не вносить плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд; користується річчю всупереч договору або призначенню речі; без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; не приступив до проведення капітального ремонту (якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 19 цього ж Закону, орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди. Це ж положення містить пункт 5.3 Договору.

Проте, за твердженням позивача, незважаючи на умови укладеного Договору та вимоги вищезазначених законодавчих актів, відповідач взяті на себе зобов'язання в повному обсязі не виконав. Так, відповідно до довідки про заборгованість з орендної плати від 02.12.2015 р. № 2302-вих-2722, відповідачем орендна плата за користування об'єктом оренди вносилась невчасно та не в повному обсязі, визначеному умовами Договору, та станом на 01.10.2015 р. допущено заборгованість з орендної плати на загальну суму 45537 (сорок п'ять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 12 коп., яка виникла за період з 01.06.2007 р. по 31.10.2015 р. і є предметом стягнення за позовом (довідка про заборгованість додана до матеріалів справи).

При цьому, позивач заявляє, що відповідачем станом на день подання позовної заяви допущено несплату орендної плати у повному обсязі протягом вісімдесяти місяців підряд за період з 01.03.2009 р. до 31.10.2015 р., що є підставою для дострокового розірвання договору оренди між Орендодавцем та Орендарем.

Зі змісту вищезазначених положень п.п. 5.2, 5.3 Договору оренди та норм Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 782 ЦК України) випливає, що підставою для дострокового розірвання договору оренди є несплата орендної плати протягом трьох місяців підряд з дня закінчення строку платежу. Визначальним у даному випадку є не наявність заборгованості, а сам факт несплати орендної плати, протягом строку визначеного законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду державного та майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Позивач зазначає, що Розділом 9 Договору оренди визначено порядок повернення Орендодавцю об'єкта оренди. Так, у разі припинення або розірвання Договору, Орендар повинен повернути Орендодавцеві об'єкт оренди протягом 15 днів за актом приймання - передачі у належному стані (п.п. 9.3, 9.6. Договору).

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, існують підстави для заявлення позовної вимоги про виселення відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 44,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 4.

Згідно із ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з п. 11.2 Договору, даний договір може бути припинений за згодою сторін, рішенням суду, господарського суду або з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

За твердженням позивача, відповідачем допущено несплату орендної плати на строк більше 3-х місяців, при цьому станом на день подання позовної заяви допущено несплату орендної плати у повному обсязі протягом вісімдесяти місяців підряд за період з 01.03.2009 р. до 31.10.2015 р. (відповідно до довідки про заборгованість з орендної плати від 02.12.2015 р. № 2302-вих-2722, яка є в матеріалах справи), а відтак наявні правові підстави для розірвання договору.

З огляду на викладене позивач вважає, що Договір оренди від 29.09.2005 р. № Г-3258-5, укладений між позивачем та відповідачем, слід розірвати у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору та норм чинного законодавства.

Відповідачем не подано суду жодних доказів які б спростовували факт існування заборгованості.

Відповідно до п. 5 ст. 188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірвананим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані який було обумовлено договором.

Відповідач, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобовязань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 229 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин, у разі порушення ним грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 19 цього ж Закону, орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтями 793 та 795 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно із ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

Відповідно до п. 1.1. Положення про управління комунальної власності Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.12.2007 р. № 1100 (із змінами та доповненнями), управління комунальної власності Львівської міської ради є структурним підрозділом департаменту економічної політики Львівської міської ради. У відповідності до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 219 від 19.10.2006 р., до повноважень департаменту економічної політики Львівської міської ради належить здійснення управління майном, що належить до комунальної власності міста у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності міста, надання обліку орендних платежів та контролю за їх надходженням. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. цього ж Положення, основними завданнями управління є: виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова; передача в оренду, відчуження майна комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Згідно з п. 1.4 Положення, управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, кутовий штамп та бланк встановленого зразка.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 29.09.2005 р. між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, функції та повноваження якого у сфері управління майном територіальної громади м. Львова на даний час здійснює Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - позивач) та Львівською міською організацією Українська партія «Єдність» (надалі - відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-3258-5 (надалі - Договір), згідно з п.1 якого, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - приміщення загальною площею 44,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 4.

Договір укладений на термін до 28.09.2006 р. (п. 4.1 Договору) і в подальшому неодноразово пролонгувався.

Відповідачем взято на себе ряд зобов'язань, в т.ч. своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату за користування об'єктом оренди (п. 7.2. Договору).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Підстави, на яких наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, встановлені ст.ст. 782, 783 ЦК України. Таке право наймодавець має у разі, коли наймач не вносить плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд; користується річчю всупереч договору або призначенню речі; без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі, своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; не приступив до проведення капітального ремонту (якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача).

Несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди. Це ж положення містить пункт 5.3 Договору.

При цьому, відповідачем станом на день подання позовної заяви допущено несплату орендної плати у повному обсязі протягом вісімдесяти місяців підряд за період з 01.03.2009 р. до 31.10.2015 р., що є підставою для дострокового розірвання договору оренди між Орендодавцем та Орендарем.

Зі змісту вищезазначених положень п.п. 5.2, 5.3 Договору оренди та норм Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 782 ЦК України) випливає, що підставою для дострокового розірвання договору оренди є несплата орендної плати протягом трьох місяців підряд з дня закінчення строку платежу; визначальним, у даному випадку, є не наявність заборгованості чи її відсутність, а сам факт несплати орендної плати протягом строку, визначеного законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як передбачено п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому, погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з п. 11.2 Договору, даний договір може бути припинений за згодою сторін, рішенням суду, господарського суду або з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Відповідачем допущено несплату орендної плати на строк більше 3-х місяців, при цьому станом на день подання позовної заяви допущено несплату орендної плати у повному обсязі протягом вісімдесяти місяців підряд за період з 01.03.2009 р. до 31.10.2015 р. (відповідно до довідки про заборгованість з орендної плати від 02.12.2015 р. № 2302-вих-2722, яка є в матеріалах справи), а відтак наявні правові підстави для розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду державного та майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Розділом 9 Договору оренди визначено порядок повернення Орендодавцю об'єкта оренди. Так, у разі припинення або розірвання Договору, Орендар повинен повернути Орендодавцеві об'єкт оренди протягом 15 днів за актом приймання - передачі у належному стані (п.п. 9.3, 9.6. Договору).

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, існують підстави для заявлення позовної вимоги про виселення відповідача з нежитлових приміщень загальною площею 44,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 4.

З огляду на викладене, Договір оренди від 29.09.2005 р. № Г-3258-5, укладений між позивачем та відповідачем, слід розірвати у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору та норм чинного законодавства.

Відповідно до п. 5 ст. 188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірвананим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані який було обумовлено договором.

Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості з орендної плати, позивач керується такими нормами законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», однією із істотних умов договору оренди є сплата орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до п. 7.2 Договору, орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 5.1 Договору встановлений розмір місячної орендної плати за об'єкт оренди та зазначено, що він підлягає індексації за відповідний період. Детальний розрахунок суми боргу приведений у довідці про заборгованість з орендної плати від 02.12.2015 р. № 2302-вих-2722.

Проте, незважаючи на умови укладеного Договору та вимоги вищезазначених законодавчих актів, відповідач взяті на себе зобов'язання в повному обсязі не виконав. Так, відповідно до довідки про заборгованість з орендної плати від 02.12.2015 р. № 2302-вих-2722 відповідачем орендна плата за користування об'єктом оренди вносилась невчасно та не в повному обсязі, визначеному умовами Договору, та станом на 01.10.2015 р. допущено заборгованість з орендної плати на загальну суму 45537 (сорок п'ять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 12 коп., яка виникла за період з 01.06.2007 р. по 31.10.2015 р. і є предметом стягнення за позовом (довідка про заборгованість додана до матеріалів справи).

Відповідачем не подано суду жодних доказів які б спростовували факт існування заборгованості.

Незважаючи на вимоги суду, належних та допустимих доказів виконання своїх зобов'язань за Договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-3258-5 від 29.09.2005 р. відповідач не подав, внаслідок чого, утворилась заборгованість з орендної плати за час прострочення оплати за оренду приміщення в розмірі 45537 (сорок пять тисяч пятсот тридцять сім) 12 коп. Також, незважаючи на вимоги суду, належних та допустимих доказів повернення орендованого приміщення відповідачами не надано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач не подав докази погашення боргу та повернення орендованого приміщення, суд прийшов до висновку, що позов Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Львівської міської організації Української партії «Єдність» про розірвання договору оренди, зобовязання повернути обєкт оренди шляхом виселення та стягнення заборгованості в сумі 45537,12 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 3632 від 10.11.2015 року на суму 3654,00 грн. про сплату судового збору.

Згідно ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Львівської міської організації Українська партія «Єдність» (79000, м. Львів, вул.. Вороного, 3, ЗКПО 33805251) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, , р/р 2002 в ГУДКСУ у Львівській обл., МФО 825014) заборгованість 45537 (сорок пять тисяч пятсот тридцять сім) 12 коп. та судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп.

3. Розірвати Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-3258-5 від 29.09.2005 р., укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, , р/р 2002 в ГУДКСУ у Львівській обл., МФО 825014) та Львівською міською організацією Українська партія «Єдність» (79000, м. Львів, вул. Вороного, 3, ЗКПО 33805251).

4. Зобов'язати Львівську міську організацію Української партії «Єдність» (79000, м. Львів, вул. Вороного, 3, ЗКПО 33805251) повернути об'єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 44,40 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 4. Стягувач: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, , р/р 2002 в ГУДКСУ у Львівській обл., МФО 825014).

5. Накази видати в порядку статті 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.01.2016 року