ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2016 р. Справа № 911/5384/15

За позовом Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства

до Комунального підприємства Київської обласної ради «Гарнітура»

про стягнення 118 794,93 грн

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 15 від 16.12.2015);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. № 5 від 11.01.2016).

Обставини справи:

Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства (далі позивач) звернулося з позовом до Комунального підприємства Київської обласної ради «Гарнітура» (далі відповідач) про стягнення 118 794,93 грн заборгованості, з яких: 77 786,87 грн боргу за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014, 26 495,10 грн пені, 13 002,42 грн інфляційних втрат та 1 510,54 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.12.2015 порушено провадження у справі № 911/5384/15, розгляд справи призначено на 15.01.2016.

12.01.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача разом з супровідним листом № 3 від 11.01.2016 (вх. № 499/16 від 12.01.2016) надійшов відзив на позовну заяву № 5 від 11.01.2016, згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказаний відзив прийнято судом.

У судовому засіданні 15.01.2016 оголошено перерву до 22.01.2016.

21.01.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача разом з супровідним листом № 20-16 від 20.01.2016 (вх. № 1304/16 від 21.01.2016) надійшло заперечення на відзив № 19-16 від 20.01.2016, згідно якого останній визнав заперечення відповідача на позов безпідставними та необґрунтованими та просив суд позов задовольнити повністю. Вказане заперечення на відзив прийнято судом.

Представник позивача в судовому засіданні 22.01.2016 підтримав позов у повному обсязі, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог повністю.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

26.09.2014 між Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (Виконавець) та Комунальним підприємством Київської обласної ради «Гарнітура» (Замовник) укладено договір про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123, згідно якого виконавець зобовязався надати послуги з розміщення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) (далі послуги), а замовник оплачувати послуги на умовах визначених договором.

Згідно п. 3.1. договору оплата за розміщення та захоронення твердих побутових відходів на полігоні ТПВ попередня, в розмірі 100 % вартості послуг.

Відповідно до п. 1.2. договору розміщення та захоронення ТПВ здійснюється на полігоні ТПВ по вул. Київська, 1а, в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району, Київської області.

Договір діє до 31 грудня 2014 року і набирає чинності з дня його підписання та може бути продовженим на наступний термін, за письмовою згодою сторін, шляхом обміну листами (п. 8.1. договору).

01.01.2015 між Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (Виконавець) та Комунальним підприємством Київської обласної ради «Гарнітура» (Замовник) укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123, згідно якої сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2015.

Суд встановив, що на виконання п. 1.1. договору позивачем за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року надано відповідачу послуги на загальну суму 179 008,37 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с. 33-45), підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору.

23.07.2015 позивач, з метою досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача з претензією № 104-15 від 22.07.2015 (а.с. 49-51), згідно якої просив останнього погасити наявний борг за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014. Вказана претензія 24.07.2015 отримана представником відповідача Золотарьовим, що підтверджується підписом останнього на рекомендованому повідомленні (а.с. 53) та залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідач, в порушення умов п. 3.1. договору за отримані за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року послуги із розміщення та захоронення твердих побутових відходів розрахувався частково, сплативши позивачу 101 221,50 грн, що підтверджується довідкою ПАТ «ВТБ БАНК» № 728/118-2 від 25.11.2015 (а.с. 46-47), внаслідок чого на момент прийняття судового рішення борг відповідача перед позивачем за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014 склав 77 786,87 грн (179 008,37 грн - 101 221,50 грн), що підтверджується довідкою ПАТ «ВТБ БАНК» № 728/118-2 від 25.11.2015 (а.с. 46-47), актом звіряння взаєморозрахунків від 26.05.2015 (а.с. 48), підписаним та скріпленим печатками обох сторін договору та не спростовано відповідачем.

Предметом позову є вимоги про стягнення 77 786,87 грн боргу за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014, 26 495,10 грн пені, 13 002,42 грн інфляційних втрат та 1 510,54 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на виконання п. 1.1. договору позивачем за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року надано відповідачу послуги на загальну суму 179 008,37 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с. 33-45), підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору; відповідач, в порушення умов п. 3.1. договору за отримані за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року послуги із розміщення та захоронення твердих побутових відходів розрахувався частково, сплативши позивачу 101 221,50 грн, що підтверджується довідкою ПАТ «ВТБ БАНК» № 728/118-2 від 25.11.2015 (а.с. 46-47), внаслідок чого на момент прийняття судового рішення борг відповідача перед позивачем за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014 склав 77 786,87 грн (179 008,37 грн - 101 221,50 грн), що підтверджується довідкою ПАТ «ВТБ БАНК» № 728/118-2 від 25.11.2015 (а.с. 46-47), актом звіряння взаєморозрахунків від 26.05.2015 (а.с. 48), підписаним та скріпленим печатками обох сторін договору та не спростовано відповідачем.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 77 786,87 грн, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача 77 786,87 грн боргу за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Твердження представника відповідача на те, що договір про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014 є таким, що не відповідає чинному законодавству (не визначає істотних умов договору, відсутній пункт врегулювання предмету договору не визначено обєм послуг на 2015 року), а відтак є неукладеним оцінюються судом критично, оскільки вказаний договір підписаний та скріплений печатками обох сторін договору, є правомірним в силу положень ст. 204 ЦК України та не визнаний недійсним в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу представника відповідача на прийняття відповідачем послуг згідно договору про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014 без зауважень та застережень, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с. 33-45), підписаними представником відповідача та скріпленими печаткою підприємства, де міститься посилання на договір про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014; підписанням відповідачем акту звіряння взаєморозрахунків згідно спірного договору від 26.05.2015 (а.с. 48); частковими оплати відповідачем наданих позивачем згідно договору послуг, в призначенням яких зазначено: договір про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що у останнього не виникло обовязку по оплаті наданих позивачем послуг з підстав неотримання талонів і видаткових накладних на їх передачу з огляду на те, що згідно п. 3.1. договору оплата за розміщення та захоронення твердих побутових відходів на полігоні ТПВ попередня, в розмірі 100 % вартості послуг. Водночас, як вбачається з наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву № 5 від 11.01.2016 (а.с. 69) відповідач визнає той факт, що позивач надав КП КОР «Гарнітура» спірні послуги, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014, позивачем за період з 30.11.2014 по 08.12.2015 нараховано 26 495,10 грн пені.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За прострочення сплати коштів за надані послуги замовник несе відповідальність шляхом сплати пені, в сумі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми, за кожен день прострочення (п.п. 6.1., 6.1.1. договору).

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені (а.с. 22-26), арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 30.11.2014 по 08.12.2015 складає 26 495,10 грн. Відтак, вимога про стягнення 26 495,10 грн пені є обгрунтованою.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ст. 233 Господарського кодексу України).

Аналогічне право суду визначено у ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до абз. 1, 2, 3 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Як вбачається з статуту Комунального підприємства Київської обласної ради «Гарнітура» відповідач є комунальним унітарним підприємством, майно якого перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області і закріплюється за ним на праві господарського відання. Метою діяльності підприємства є технічна та інші підтримка функціонування геоінформаційної системи контролю та супроводу у сфері поводження з твердими побутовими відходами у Київській області.

Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач частково розрахувався за отримані від позивача послуги, положення п. 3 ст. 83 ГПК України, норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, договору, кризові явища у вітчизняній економіці, зважаючи на специфіку діяльності відповідача, а також те, що відповідачем є комунальне підприємство, з метою виконання судового рішення, суд вирішив зменшити розмір пені на 90 %, до 2 649,51 грн пені.

Аналогічна позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 21.07.2015 у справі № 911/600/15.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014, позивачем за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року нараховано 13 002,42 грн інфляційних втрат та 1 510,54 грн 3 % річних за період з 31.10.2014 по 08.12.2015.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 15-22), арифметично вірний розмір інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року та 3 % річних, нарахованих за період з 31.10.2014 по 08.12.2015 становить 13 032,58 грн інфляційних втрат та 1 510,54 грн 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 13 002,42 грн інфляційних втрат та 1 510,54 грн 3 % річних підлягають задоволенню повністю, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 77 786,87 грн боргу за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014, 2 649,51 грн пені, 13 002,42 грн інфляційних втрат та 1 510,54 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Суд звертає увагу сторін на те, що відповідно до абз. 4 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Позивачем за заявлену майнову позовну вимогу про стягнення 118 794,93 грн сплачено 1 781,93 грн судового збору, хоча останній повинен був сплатити 1 781,92 грн (1,5 % від 118 794,93 грн), переплативши до Державного бюджету України 0,01 грн (1 781,93 грн 1 781,92 грн). Враховуючи те, що позивач безпідставно сплатив до Державного бюджету України 0,01 грн судового збору (які він не повинен був сплачувати), а у суду відсутні підстави для їх стягнення з відповідача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 781,92 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради «Гарнітура» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Миру, буд. 2А; ідентифікаційний код 02467073) на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства (08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Матросова, буд. 11; ідентифікаційний код 03346584) 77 786 (сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят шість гривень) 87 коп. боргу за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 123 від 26.09.2014, 2 649 (дві тисячі шістсот сорок девять гривень) 51 коп. пені, 13 002 (тринадцять тисяч дві гривні) 42 коп. інфляційних втрат, 1 510 (одну тисячу пятсот десять гривень) 54 коп. 3 % річних та 1 781 (одну тисячу сімсот вісімдесят одну гривню) 92 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 27.01.2016

Суддя П.В.Горбасенко