ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" січня 2016 р.Справа № 924/756/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Зафт, м. Хмельницький

про стягнення 9796,15 грн. - основного боргу, 732,03 грн. - 3% річних, 7664,10 грн. - інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 08.08.2014р.

У судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 9796,15 грн., 3% річних в сумі 321,44 грн., інфляційних втрат в сумі 1531,42 грн.

Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат. Згідно поданої заяви просить стягнути з відповідача 9796,15 грн. - основного боргу, 732,03 грн. - 3% річних, 7664,10 грн. - інфляційних втрат.

Заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято у судовому засіданні 28.12.2015р., що відображено в ухвалі від 28.12.2015р.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань згідно договорів обовязкового міжнародного страхування цивільно-правової відповідальності у вигляді полісів щодо повної сплати страхових премій. Інфляційні втрати та 3% річних заявлено з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Стосовно настання строків виконання зобовязань за договорами позивачем надано наступні пояснення: відповідно до ст. 18 Закону України „Про страхування, ст. 983 ЦК України, договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором страхування. Інше умовами договорів страхування №№9704182, 9704187, 9704183, 9704186, 9704184, 9704185, 9567719 не передбачено, а тому, на думку позивача, договори набули чинності з моменту внесення страхового платежу, тобто зобовязання у сторін за спірними договорами виникли з моменту оплати страхового платежу. Крім того, умови договорів міжнародного страхування відповідальності „зелена картка здійснюється у відповідності із Процедурними правилами Ради бюро, прийнятими на Генеральній Асамблеї ООН, яка проходила у м. Ретімно 30.05.2002р. Від імені України Процедурні Правила погоджені МтСБ України, який є гарантом відшкодування шкоди на території країн-членів міжнародної системи автомобільного страхування „Зелена картка, заподіяної власниками та/або користувачами зареєстрованих в Україні транспортних засобів.

На виконання Процедурних правил МТСБ України розроблено та затверджено уніфіковану форму полісу „зелена картка. Відповідно до п. 8 уніфікованої форми „зелена карта бюро кожної країни гарантує страхове покриття зазначеного в цій картці транспортного засобу відповідно до законодавства про обовязкове страхування даної країни. За таких обставин виданий поліс „зелена карта гарантує покриття за таким полісом з моменту його видачі.

З огляду на викладене, робить висновок, що зобовязання за договорами страхування №№9704182, 9704187, 9704183, 9704186, 9704184, 9704185, 9567719 виникли з моменту їх видання страхувальнику - відповідачу.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Свою позицію обгрунтовує тим, що ним сплачено повну суму страхових премій, про що, на думку відповідача, свідчить відмітка на кожному полісі про оплату премії із зазначенням суми виплати, дати, проставлення підписів та печаток як відповідача, так і позивача. Вказує, що ані наявними договорами, ані жодним іншим нормативним актом не передбачено можливість сплати частини страхової премії. Відмічає, що розрахунки з позивачем проводились як безготівковим, так і готівковим шляхом, а саме: за кожен страховий поліс 2540,20 грн. сплачено в безготівковій формі, а 1367,80 грн. в готівковій формі. Зокрема, факт здійснення в повному обсязі розрахунків за страховим полісом №9704183 було підтверджено під час судового засідання в приміщенні господарського суду Хмельницької області, присутнім в судовому засіданні ОСОБА_2 (який до 17 червня 2013 року виконував обовязки директора Хмельницької філії ПАТ „Акціонерна страхова компанія „ІНГА).

Крім того, як зазначає відповідач, позивачем до суду не подано жодних документів, регістрів бухгалтерського обліку, податкової звітності (інших доказів), які б підтверджували декларування податкових зобовязань у розмірі 3908,00 грн. за кожен страховий поліс, а також відображення в податковій (фінансовій) звітності дебіторської заборгованості по взаємовідносинах позивача з ТОВ „Транс-Зафт. При цьому, неоформлення ПАТ „Акціонерна страхова компанія „ІНГА при здійсненні господарської діяльності (при здійснені готівкових розрахунків) таких платіжних документів як от меморіальні ордери, видаткові касові ордери, тощо, на переконання відповідача, не можуть слугувати підставою для притягнення ТОВ „Транс-Зафт до відповідальності за належним чином виконані господарські зобовязання.

Посилаючись на правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у постанові від 23.09.2014р. по справі №903/118/14, зазначає, що для набрання чинності договором страхування необхідно здійснення страхувальником першого (або всього) страхового платежу. Це означає, що сам факт підписання договору страхування не породжує жодних прав та обов'язків для сторін. Ряд страхових полісів наданих позивачем, мають заповнену дату оплати, а тому у суду відсутні підстави вважати такі поліси неоплаченими.

У додаткових поясненнях стосовно настання строків оплати страхових платежів за договорами відповідачем повідомлено, що сторони в усному порядку погодили умови оплати страхових полісів відповідно до договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, відповідно до погоджених сторонами умов, видача страхового полісу мала здійснюватися після здійснення оплати за відповідний страховий поліс у повному обсязі. З огляду на викладене, стверджує, що оплата позивачу в безготівковому та готівковому порядку здійснювалася до моменту отримання страхового полісу на підставі виставлених позивачем в електронному вигляді рахунків.

На думку відповідача, твердження позивача про те, що видача страхових полісів проводилась при відсутності повної оплати за страхові поліси та наявності заборгованості є недоцільними та такими, що суперечать дійсності. Оскільки, на переконання відповідача, при відсутності такої оплати позивач безумовно зробив би застереження в самому страховому полісі, а не вказував би про повну оплату.

Крім того, як представник відповідача у судовому засіданні 12.01.2016р., так і позивач у додаткових поясненнях повідомили, що договір доручення на представництво страховика щодо укладення договорів страхування від 16.05.2011р., наявний в матеріалах справи, до спірних правовідносин не відноситься.

Представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Крім того, надіслав пояснення, згідно яких зазначив, що всі договори страхування видані відповідачу раніше, ніж за ними надійшли страхові платежі. За таких обставин, на думку позивача, видача полісу жодним чином не повязана з датою оплати полісу, ряд договорів було укладено з періодом дії раніше, ніж надійшов за ними страховий платіж.

Відзначає, що видача полісу „зелена картка гарантує страхове покриття, тобто зобовязання страховика щодо сплати страхового відшкодування незалежно від того, оплачений страховий платіж за таким договором чи ні, та незалежно від того, коли такий поліс видано.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача наполягав на відмові у позові. Крім того, подав клопотання про долучення до матеріалів справи пояснення громадянина ОСОБА_2, який до 07.06.2013р. перебував на посаді директора Хмельницької філії ПрАТ „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна та який надавав пояснення в судовому засіданні по справі №924/756/15 в приміщенні господарського суду Хмельницької області 22.06.2015р.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

Між ПАТ „АСК „ІНГО Україна (страховик) та ТОВ „Транс-Зафт (страхувальник) укладено договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування „Зелена картка у формі страхових полісів: №9704182 від 18.05.2013р., №9704183 від 05.06.2013р., №9704184 від 17.06.2013р., №9704185 від 15.06.2013р., №9704186 від 29.06.2013р., №9704187 від 27.06.2013р., №9567719 від 24.05.2013р.

У страхових полісах вказано період дії страхового покриття; назва забезпеченого транспортного засобу, його реєстраційний номер; назва страхувальника; розмір страхової премії та дата її внесення.

Пунктом 10 вищевказаних полісів передбачено, що страхова премія складає 3908,00 грн.

В матеріалах справи містяться виписки по рахунку АТ "ОТП Банк" про перерахування відповідачем позивачу коштів з призначенням платежу „за страховки „Зелена карта згідно рахунків, а саме:

- 2951,65 грн. перераховано за двома полісами №9704182 та №9567720 на підставі рахунку №50/21 від 16.05.2013р. (банківська виписка за 16.05.2013р.);

- 2540,20 грн. перераховано за полісом №9567719 на підставі рахунку №63/21 від 23.05.2013р. (банківська виписка за 23.05.2013р.);

- 2540,20 грн. перераховано за полісом №9704183 на підставі рахунку №67/21 від 04.06.2013р. (банківська виписка за 04.06.2013р.);

- 5080,40 грн. перераховано за двома полісами №9704184 та №9704185 на підставі рахунку №69/21 від 17.06.2013р. (банківська виписка за 17.06.2013р.);

- 5080,40 грн. перераховано за двома полісами №9704186 та №9704187 на підставі рахунку №70/21 від 27.06.2013р. (банківська виписка за 27.06.2013р.).

При цьому, як вбачається з розрахунку позивача, кошти сплачені однією сумою за двома полісами, враховано в оплату по кожному по 2540,20 грн., а за полісом №9704182 2318,65 грн.

Згідно розрахунку позивача, борг відповідача з оплати страхової премії за заявленими полісами складає 9796,15 грн., а саме: за полісом №9704182 від 18.05.2013р. борг складає 1589,35 грн., за всіма іншими (№9704183 від 05.06.2013р., №9704184 від 17.06.2013р., №9704185 від 15.06.2013р., №9704186 від 29.06.2013р., №9704187 від 27.06.2013р., №9567719 від 24.05.2013р.) по кожному 1367,80 грн.

Позивачем також нараховано інфляційні втрати та 3% річних окремо по кожному полісу. Як вбачається з розрахунків інфляційні загалом складають суму 7664,10 грн. (загальний період червень 2013 року листопад 2015 року), а 3% річних - 732,03 грн. (загальний період 01.06.2013р. 22.12.2015р.).

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладені між сторонами правочини, з яких виникли взаємні права та обовязки, за своїм змістом і правовою природою є договорами страхування, які укладено у формі страхових полісів.

Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України „Про страхування, ч. 4 ст. 354 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 981 ЦК України, факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Відповідно до п. 1.8 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно із п. 1.11 ст. 1 вказаного Закону страховий сертифікат „Зелена картка - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування „Зелена картка, які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 21 Закону України „Про страхування передбачено, що страхувальник зобовязаний своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Розмір страхової премії (3908,00 грн.) передбачений сторонами у п. 10 договорів страхування обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування „Зелена картка.

Строк оплати страхової премії по договорам настав: за полісом №9704182 16.05.2013р.; за полісом №9567719 23.05.2013р.; за полісом №9704183 04.06.2013р.; за полісом №9704184 17.06.2013р.; за полісом №9704185 17.06.2013р.; за полісом №9704186 27.06.2013р.; за полісом №9704187 27.06.2013р.

Суд виходить з того, що у договорах сторони не передбачили строк оплати страхової премії. Відповідач пояснив, що оплата здійснювалась на підставі виставлених в електронному вигляді рахунків. Наявні в матеріалах справи банківські виписки містять чітку вказівку на номер та дату рахунків, на підставі яких відповідач сплачував страхові поліси. Отже, позивач виставляючи рахунки, а відповідач, оплачуючи їх, погодили строки оплати страхової премії, а саме: з моменту виставлення рахунку.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 26.10.2015р. по даній справі касаційна інстанція дійшла висновку, що суди не виконали вимог процесуального закону щодо всебічного, повного і обєктивного розгляду всіх обставин справи в сукупності. Спосіб виконання грошових зобовязань як в готівковій так і безготівковій формі, порядок і форми таких розрахунків визначено чинним законодавством України. Суди не зясували, чи здійснено у встановленому чинним законодавством України порядку розрахунки між сторонами, не зясували обставин виконання відповідачем договорів обовязкового міжнародного страхування цивільно-правової відповідальності №9704182 від 16.05.2013, № 9704187 від 27.06.2013, №9567719 від 23.05.2013, №9704184 від 14.06.2013, №9704183 від 05.06.2013, №9704186 від 29.06.2013, №9704185 від 14.06.2013 щодо сплати ним встановленого цими договорами розміру страхового платежу (премії), дійшли передчасного висновку про відмову в позові за відсутності перевірених судами даних про те, які суми страхових платежів згідно зазначених договорів було сплачено відповідачем.

На виконання вказівок, зазначених в постанові Вищого господарського суду України від 26.10.2015р., судом відмічається наступне: відповідно до ст. 198 Господарського кодексу України, платежі за грошовими зобовязаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

При здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунків по інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами і звичаями ділового обороту. Законодавство встановлює такі види платіжних інструментів, як меморіальний ордер; платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; платіжна вимога; розрахунковий чек; акредитив. Також можуть використовуватися векселі та спеціальні платіжні засоби, зокрема платіжні картки. Для здійснення розрахунків суб'єкти господарювання самостійно обирають платіжні інструменти (за винятком меморіального ордера) і зазначають їх під час укладення договорів.

Регламентація готівкового обігу здійснюється Положенням про порядок ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. N 637.

Готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна (Розділ 1 Положення).

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Положення про порядок ведення касових операцій в національній валюті в Україні визначено, що підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України. Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 цього ж Положення визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону (п. 3.2.).

Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. (3.3).

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо (3.4.).

Статтею 545 Цивільного кодексу України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

З огляду на викладені положення закону, розрахунки між юридичними особами, як у безготівковій, так і в готівковій формі, повинні оформлюватись виключно розрахунковим документом, який підтверджує факт надання та отримання коштів.

За приписами ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сплата відповідачем страхової премії за полісами в безготівковому порядку підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками. Натомість, будь-яких доказів сплати страхової премії у готівковому порядку матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на те, що страхові поліси мають заповнену дату оплати, а також те, що під час судового засідання в приміщенні господарського суду Хмельницької області, присутнім ОСОБА_2 (який до 17.06.2013р. виконував обовязки директора Хмельницької філії ПАТ „Акціонерна страхова компанія „ІНГО) було підтверджено здійснення розрахунків за страховим полісом №9704183 в повному обсязі, не є належними та допустимими доказами підтвердження отримання позивачем коштів у готівковому порядку у розумінні ст. 34 ГПК України.

Крім того, суд не може прийняти до уваги пояснення громадянина ОСОБА_2, який до 07.06.2013р. перебував на посаді директора Хмельницької філії ПрАТ „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна, оскільки він, на момент розгляду справи, не являється посадовою особою чи працівником позивача, в той час як згідно ст. 30 ГПК України лише посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів можуть бути викликані судом для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи.

З урахуванням наведеного, доводи відповідача щодо сплати позивачу повної суми страхових премій судом до уваги не приймаються, оскільки готівкові розрахунки не підтверджено жодними доказами, факт передання коштів готівкою не оформлено належним чином (касовими ордерами, розрахунковими документами).

Інші обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, посилання на неподання позивачем регістрів бухгалтерського обліку, податкової звітності, які б підтверджували декларування податкових зобовязань у розмірі 3908,00 грн. за кожен страховий поліс, а також відображення в податковій (фінансовій) звітності дебіторської заборгованості по взаємовідносинах з ТОВ „Транс-Зафт, також не приймаються до уваги, оскільки зазначеними обставинами не спростовуються встановлені судом факти сплати страхових премій в безготівковому порядку.

Отже, наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідач лише частково сплатив позивачу страхову премію за полісами. Тому, відповідач є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання, і у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 9796,15 грн. - основного боргу є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши здійснені нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд погоджується із сумою заявленою позивачем.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними у справі доказами та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна, м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Зафт, м. Хмельницький про стягнення 9796,15 грн. - основного боргу, 732,03 грн. - 3% річних, 7664,10 грн. - інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-Зафт (АДРЕСА_1; код 22774009) на користь приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна (м. Київ, вул. Воровського, 33; код 16285602) 9796,15 грн. (девять тисяч сімсот девяносто шість гривень 15 коп.) - основного боргу, 732,03 грн. (сімсот тридцять дві гривні 03 коп.) - 3% річних, 7664,10 грн. (сім тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 10 коп.) - інфляційних втрат, 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 28 січня 2016 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 до справи,

2 позивачу (м. Київ, вул. Воровського, 33; рекомендованим з повідомленням),

3 відповідачу .