РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/31681/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Твоя»

про стягнення 10156 грн. 50 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ніщик І.В. - представник за довіреністю № 18-01-16/01 від 18.01.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Твоя» про стягнення 10156 грн. 50 коп., з яких 8960 грн. 00 коп. основного боргу, 247 грн. 34 коп. 3% річних та 949 грн. 16 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 не у повному обсязі здійснив оплату за надані позивачем послуги з охорони за період з грудня 2014 року по травень 2015 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 8960 грн. 00 коп. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання (оплати вартості наданих послуг з охорони) позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 247 грн. 34 коп. за загальний період нарахування з 05.12.2014 по 08.12.2015. Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 949 грн. 16 коп. за загальний період нарахування з квітня 2015 року по листопад 2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31681/15, розгляд справи призначено на 26.01.2016 (з урахуванням ухвали від 30.12.2015 про виправлення описки).

Представник позивача у судовому засіданні 26.01.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 26.01.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою, зазначеною у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21553731 від 18.12.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання та вибуттям адресата.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 26.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Соломія-Твоя» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф» (виконавець) укладено Договір № 94ФО/14 про надання послуг з охорони, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги з організації пропускного режиму відвідувачів до та з ресторану «Соломія-Твоя» через територію бізнес-центру «Леонардо» згідно з графіком, вказаному у п. 1.3 договору, а також візуальне спостереження за цими відвідувачами, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 виконавець на умовах цього договору надає замовнику послуги щодо об'єкту, який розташований в будівлі бізнес-центру «Леонардо» за адресою: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 19-21, літ. А.

Відповідно до п. 1.3 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 охорона об'єкту здійснюється методом організації пропускного режиму відвідувачів об'єкту згідно з графіком, а саме з понеділка по середу включно з 22 год. 00 хв. до 00 год. 00 хв., та з четверга по неділю включно з 22 год. 00 хв. до 06. год. 00 хв.

Додатковою угодою № 1 від 30.11.2014 сторони виклали п. 1.3 договору у новій редакції, зазначивши, що охорона об'єкту здійснюється методом організації пропускного режиму відвідувачів об'єкту згідно з графіком, а саме з понеділка включно з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 вартість однієї години послуг, що надаються на умовах цього договору, складає 20,00 грн., в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 оплата вартості охоронних послуг, яку визначено протоколом узгодження договірної ціни, здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались охоронні послуги.

Згідно з п. 2.4 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 фактичне надання виконавцем послуг згідно з договором фіксується сторонами у двосторонньому акті здачі-прийняття робіт (надання послуг), який складається не пізніше 10-го числа наступного місяця, що слідує за звітним. У разі, якщо протягом 10 діб після вказаного у цьому пункті договору терміну замовник не підпише такого акту або не дасть аргументованої відмови від його підписання, послуги вважаються наданими за відповідний період у повному обсязі та належним чином.

Відповідно до п. 2.5 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 у разі розірвання договору замовник зобов'язаний сплатити повну вартість фактично наданих охоронних послуг згідно з актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) не пізніше 15 календарних днів з моменту розірвання цього договору, а також сплатити вартість фактично наданих послуг, на які акти замовник не підписав у терміни, що зазначені у пункті 2.4 цього договору.

Відповідно до п. 10.1 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 він набирає чинності з 01.12.2014 і діє до 31.12.2015 включно. Сторони своїми підписами на цьому договорі підтверджують, що послуги виконавець розпочав надавати замовнику на умовах цього договору з 22 год. 00 хв. з 01.12.2014.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з нормами статті 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що 29.05.2015 між сторонами укладено Угоду про розірвання Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014, в якій сторони зазначили, що з 01.06.2015 вони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли у зв'язку із договором, окрім оплати замовником фактично отриманих послуг з охорони у відповідності з умовами договору та умовами, визначеними чинним законодавством України; останній день дії договору - 31.05.2015 включно.

Судом встановлено, що за період з грудня 2014 року по травень 2015 року позивач надав відповідачу послуги з охорони за Договором № 94ФО/14 від 30.11.2014 у загальному розмірі 29120 грн. 00 коп., що підтверджується підписаними та скріпленими уповноваженими представниками сторін актами надання послуг № 340 від 31.12.2014 (послуги з охорони за грудень 2014 року) на суму 4960 грн. 00 коп., № 50 від 31.01.2015 (послуги з охорони за січень 2015 року) на суму 4960 грн. 00 коп., № 74 від 28.02.2015 (послуги з охорони за лютий 2015 року) на суму 4480 грн. 00 коп., № 97 від 31.03.2015 (послуги з охорони за березень 2015 року) на суму 4960 грн. 00 коп., № 103 від 30.04.2015 (послуги з охорони за квітень 2015 року) на суму 4800 грн. 00 коп., № 126 від 31.05.2015 (послуги з охорони за травень 2015 року) на суму 4960 грн. 00 коп., належним чином засвідчені копії яких долучено позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.3 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 оплата вартості охоронних послуг, яку визначено протоколом узгодження договірної ціни, здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались охоронні послуги.

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити позивачу послуги з охорони, надані позивачем у грудні 2014 року на суму 4960 грн. 00 коп., в строк до 04.01.2015 (включно); послуги з охорони, надані позивачем у січні 2015 року на суму 4960 грн. 00 коп., в строк до 04.02.2015 (включно); послуги з охорони, надані позивачем у лютому 2015 року на суму 4480 грн. 00 коп., в строк до 04.03.2015 (включно); послуги з охорони, надані позивачем у березні 2015 року на суму 4960 грн. 00 коп., в строк до 04.04.2015 (включно); послуги з охорони, надані позивачем у квітні 2015 року на суму 4800 грн. 00 коп., в строк до 04.05.2015 (включно); послуги з охорони, надані позивачем у травні 2015 року на суму 4960 грн. 00 коп., в строк до 04.06.2015 (включно).

Крім того, як встановлено судом 29.05.2015 між сторонами укладено Угоду про розірвання Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014, в якій сторони зазначили, що з 01.06.2015 вони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли у зв'язку із договором, окрім оплати замовником фактично отриманих послуг з охорони у відповідності з умовами договору та умовами, визначеними чинним законодавством України; останній день дії договору - 31.05.2015 включно.

Відповідно до п. 2.5 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 у разі розірвання договору замовник зобов'язаний сплатити повну вартість фактично наданих охоронних послуг згідно з актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) не пізніше 15 календарних днів з моменту розірвання цього договору, а також сплатити вартість фактично наданих послуг, на які акти замовник не підписав у терміни, що зазначені у пункті 2.4 цього договору.

Разом з тим, суд зазначає, що умова Договору, викладена у п. 2.5, відповідно до якої замовник зобов'язаний сплатити повну вартість фактично наданих охоронних послуг згідно з актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) не пізніше 15 календарних днів з моменту розірвання цього договору, по суті не містить конкретно визначеного строку здійснення оплати.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору стосовно того, що замовник зобов'язаний сплатити повну вартість фактично наданих охоронних послуг згідно з актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) не пізніше 15 календарних днів з моменту розірвання цього договору не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі, з огляду на що суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати за надані позивачем послуги з охорони сторони визначили у п. 2.3 договору, зазначивши, що замовник здійснює оплату щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались охоронні послуги.

Судом встановлено, що відповідач частково виконав свій обов'язок з оплати послуг з охорони, сплативши позивач грошові кошти у загальному розмірі 20160 грн. 00 коп., що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви копіями банківських виписок, з яких вбачається, що 13.05.2015 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 800 грн. 00 коп., 06.05.2015 - грошові кошти у розмірі 3000 грн. 00 коп., 29.04.2015 - грошові кошти у розмірі 1000 грн. 00 коп., 24.04.2015 - грошові кошти у розмірі 960 грн. 00 коп., 30.03.2015 - грошові кошти у розмірі 3000 грн. 00 коп., 27.03.2015 - грошові кошти у розмірі 1480 грн. 00 коп., 03.03.2015 - грошові кошти у розмірі 2400 грн. 00 коп., 18.02.2015 - грошові кошти у розмірі 2560 грн. 00 коп., 03.02.2015- грошові кошти у розмірі 2200 грн. 00 коп., 19.01.2015- грошові кошти у розмірі 2760 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що у призначенні платежу відповідач зазначав рахунки, виставлені позивачем для здійснення оплати, та які зазначені у актах надання послуг.

При цьому, належним чином засвідчені копії відповідних рахунків на оплату долучено позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 25.01.2016.

Таким чином, враховуючи, що позивач надав відповідачу послуги з охорони на загальну суму 29120 грн. 00 коп., а відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 20160 грн. 00 коп., у відповідача виникла заборгованість у розмірі 8960 грн. 00 коп.

При цьому, враховуючи чітке призначення платежу, яке зазначав відповідач при здійсненні оплат (а саме, вказівка на конкретний рахунок на оплату, виставлений позивачем разом із відповідним актом надання послуг), що відображено у долучених позивачем до матеріалів справи копіях банківських виписок, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача у розмірі 8960 грн. 00 коп. складається із заборгованості у розмірі 4000 грн. 00 коп. з оплати послуг охорони за квітень 2015 року (враховуючи здійснену відповідачем часткову оплату 13.05.2015 у розмірі 800 грн. 00 коп.) та із заборгованості у розмірі 4960 грн. 00 коп. з оплати послуг охорони за травень 2015 року.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження позивача, викладені у письмових поясненнях, поданих до суду 25.01.2016, що всі здійснені відповідачем оплати зараховувались позивачем в погашення боргу за попередній період (в найдавнішу заборгованість), оскільки відповідачем було зазначено конкретне призначення платежу (відповідний рахунок на оплату), у зв'язку з чим сплачені таким чином грошові кошти повинні бути зараховані відповідно до зазначеного платником призначення.

Згідно з п. 2.24 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 списання коштів (і в повній, і в частковій сумі) з рахунку платника здійснюється на підставі примірника розрахункового документа, який залишається на зберіганні в банку платника.

Відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надати повну інформацію про платіж та документ, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Платник визначає повноту інформації з урахуванням вимог законодавства України та відповідає за дані, зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідальність вимогам Інструкції лише за зовнішніми ознаками.

Відтак, позивач не має права зараховувати сплачені відповідачем грошові кошти із чітким призначенням платежу в оплату заборгованості зі інший період (чи за іншим рахунком, актом, тощо), оскільки позивач не має права змінювати призначення платежу.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Твоя» за Договором № 94ФО/14 від 30.11.2014 у розмірі 8960 грн. 00 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 8960 грн. 00 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Твоя» суми основного боргу у розмірі 8960 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання (оплати вартості наданих послуг з охорони) позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 247 грн. 34 коп. за загальний період нарахування з 05.12.2014 по 08.12.2015 (відповідно до розрахунку, долученого до позовної заяви).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування 3% річних, починаючи з 05.12.2014, тоді як відповідно до п. 2.3 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 відповідач повинен сплачувати грошові кошти до 5-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались охоронні послуги.

Тобто, обґрунтованим початком для нарахування 3% річних є 05.01.2015.

Враховуючи вищевикладене, суд здійснив власний розрахунок 3% річних щодо кожного простроченого платежу (щомісячної вартості наданих послуг з охорони) окремо з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

Сума боргу (грн) за грудень 2014 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4960,0005.01.2015 - 18.01.2015143%5.71
2200,0019.01.2015 - 02.02.2015153%2.71
Всього:8 грн. 42 коп.

Сума боргу (грн) за січень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4960,0005.02.2015 - 17.02.2015133%5.30
2400,0018.02.2015 - 02.03.2015133%2.56
Всього:7 грн. 86 коп.

Сума боргу (грн) за лютий 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4480,0005.03.2015 - 26.03.2015223%8.10
3000,0027.03.2015 - 29.03.201533%0.74
Всього:8 грн. 84 коп.

Сума боргу (грн) за березень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4960,0005.04.2015 - 23.04.2015193%7.75
4000,0024.04.2015 - 28.04.201553%1.64
3000,0029.04.2015 - 05.05.201573%1.73
Всього:11 грн. 12 коп.

Сума боргу (грн) за квітень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4800,0005.05.2015 - 12.05.201583%3.16
4000,0013.05.2015 - 08.12.20152103%69.04
Всього:72 грн. 20 коп.

Сума боргу (грн) за травень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4960,0005.06.2015 - 08.12.20151873%76.23
Всього:76 грн. 23 коп.
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача є 184 грн. 67 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Твоя» 3% річних у розмірі 247 грн. 34 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 184 грн. 67 коп.

При цьому, суд зазначає, що через канцелярію суду 25.01.2016 позивачем долучено розрахунок 3% річних, відповідно до якого сума 3% річних за прострочення оплати відповідачем послуг з охорони становить 158 грн. 56 коп., однак зважаючи на те, що позивач не подавав суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд не приймає до уваги вказаний розрахунок (як зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3% річних).

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 949 грн. 16 коп. за загальний період нарахування з квітня 2015 року по листопад 2015 року, нарахованих на суму простроченої заборгованості за актом надання послуг № 103 від 30.04.2015 (за квітень 2015 року) та актом надання послуг № 126 від 31.05.2015 (за травень 2015 року).

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки відповідно до п. 2.3 Договору № 94ФО/14 від 30.11.2014 відповідач повинен сплачувати грошові кошти до 5-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались охоронні послуги.

Таким чином, обґрунтованим початком нарахування інфляційних втрат за прострочення оплати послуг з охорони за квітень 2015 року є травень 2015 року, а за прострочення оплати послуг з охорони за травень 2015 року - червень 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат (4000,00 грн. * 1,038 (добуток індексів інфляції з травня по листопад 2015 року) - 4000,00 грн. = 152,00 грн; 4960,00 грн. * 1,015 (добуток індексів інфляції з червня по листопад 2015 року) - 4960,00 грн. = 74,40 грн.) та дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Твоя» інфляційних втрат у розмірі 949 грн. 16 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 226 грн. 40 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Твоя» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 1-21, літ. А; ідентифікаційний код: 39412871) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Проф» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 5-Б; ідентифікаційний код: 37164192) суму основного боргу у розмірі 8960 (вісім тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 184 (сто вісімдесят чотири) грн. 67 коп., інфляційні втрати у розмірі 226 (двісті двадцять шість) грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 1123 (одна тисяча сто двадцять три) грн. 81 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 01.02.2016

Суддя І.М. Отрош