КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа№ 910/18721/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Касьянов С.М. - представник за дов. 10 від 26.01.2016 року;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат"

на рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 року

у справі № 910/18721/15 (суддя: Саванчук С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-Лан"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат"

про стягнення 248293,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінь-Лан" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 256082,08 грн, з яких: 230666,77 грн основного боргу, 23295,95 грн пені, 1196,68 грн 3 % річних та 922,68 грн інфляційних втрат.

Через канцелярію суду позивачем до суду було подано заяву від 19.08.2015 року про уточнення позовних вимог, відповідно до якої заявлено до стягнення з відповідача 223666,70 грн основного боргу, 22572,33 грн пені, 1159,51 грн 3 % річних та 894,68 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 01.01.2015 року № 03-01/01/15.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.09.2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-Лан" 223666,77 грн основного боргу, 22572, 33 грн пені, 1159,51 грн 3 % річних, 894,68 грн інфляційних втрат та 4965,86 грн судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Промінь-Лан" з Державного бюджету України 155,78 грн судового збору, сплаченого за платіжним дорученням від 13.07.2015 року № 5440.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 року у справі № 910/18721/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права.

Так, скаржник вказав, що спеціалізовані товарні накладні оформлені з порушенням вимог чинного законодавства та не підтверджують факту поставки товару, відповідно відсутня заборгованість за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат" до провадження.

Справа слухалася різними колегіями суддів.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні, представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 року по справі №910/18721/15 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат" - без задоволення.

В судове засідання 28.01.2016 року представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направленням на адресу місцезнаходження учасника апеляційного провадження копії ухвали від 28.12.2015 року. Отримання процесуального документа відповідачем підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 13522727.

Жодних клопотань, заяв або пояснень від відповідача не надходило.

Разом з цим, згідно частини 3 пункту 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 102 ГПК України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 01.01.2015 року № 03-01/01/15 (далі-договір), відповідно до умов якого, продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію власного виробництва, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар. Перехід права власності на товар здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання закінчення процедури приймання товару, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

Як підтверджується матеріалами справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору, позивачем поставлено, згідно з спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини, копії який містяться в матеріалах справи, товар на суму 234424,13 грн.

Доказів наявності претензій відповідача щодо якості чи кількості переданого позивачем товару ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до п. 2.1 договору, покупець оплачує товар за договірними цінами, що визначаються у протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною договору.

На виконання умов пункту 2.1 договору між сторонами у справі були підписані додатки до договору, а саме: "Протокол на погодження вільних відпускних цін на закупівлю молока згідно з ДСТУ 3662-97", якими погоджено вільні оптові та відпускні ціни.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції між сторонами не погоджено умови щодо строку оплати отриманого відповідачем товару відповідно до договір від 01.01.2015 року № 03-01/01/15.

У наданих до матеріалів справи спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини, строк оплати товару сторонами також не встановлений. Позивач не звертався до відповідача з письмовою вимогою про оплату поставленого товару.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо інше не передбачено договором або законом.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, вартість товару була сплачена відповідачем лише частково у сумі 10757,36 грн, що підтверджується банківськими виписками від 26.05.2015 року та від 28.05.2015 року (наявні в матеріалах справи). Вартість товару у сумі 223666,77 грн залишена відповідачем не сплаченою.

Тобто, за приписами ст. 241 Цивільного кодексу України відбулося схвалення правочину.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Крім того, схвалення правочину підтверджує лист відповідача від 14.09.2015 року за №140, що дані зазначені в приймальній квитанції від 312.05.2015 року сформовані на підставі закупленого молока за період з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-Лан», станом на 10.09.2015 року підтверджує кредиторську заборгованість в сумі 223666,77 грн перед ТОВ «Промінь-Лан». Лист підписаний директором відповідача та скріплений печаткою останнього (том 1, ас. 101).

Також, матеріали справи містять акт звіряння взаємних розрахунків №175 від 31.05.2015 року.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що спеціалізовані товарні накладні були оформлені з порушенням вимог чинного законодавства та не підтверджують факт поставки товару, відповідно відсутня заборгованість за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини).

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 223666,77 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 22572,33 грн пені, 1159,51 грн 3% річних, 894,68 грн інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Позивач, на підставі пункту 4.2 договору, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання. Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши правильність розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, погоджується з висновком суду першої інстанції, що пеня підлягає стягненню в сумі 22572,33 грн, 3% річних в сумі 1159,51 грн та 894,68 грн. інфляційних втрат.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миргородський сироробний комбінат" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2015 року у справі №910/18721/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18721/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун