ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 914/2638/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів № 01н-3235/18-05 від 25.09.2015 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.09.2015 року

у справі № 914/2638/15

За позовом: Дочірнього підприємства Львівський дорсервіс відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м. Самбір Львівської області

до відповідача ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів

про стягнення 32286,00 грн. боргу, 842,28 грн. інфляційних втрат, 214,95 грн. 3% річних.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3-представник;

від відповідача ОСОБА_4-представник;

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 81-1 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.09.2015 року у справі № 914/2638/15 (суддя Крупник Р.В.) позов задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області на користь Дочірнього підприємства Львівський дорсервіс відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 32286,00 грн. боргу, 214,95 грн. три відсотки річних, 842,28 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області подано апеляційну скаргу № 01н-3235/18-05 від 25.09.2015 р., в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник посилається на те, що ОСОБА_2 автомобільних доріг є неприбутковою організацією, одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. Розпорядником бюджетних коштів є Державне агенство автомобільних доріг України.

Також, скаржник зазначає, що за умовами п. 3.4. укладеного договору, замовник зобовязувався оплатити виконані роботи виключно в межах відповідних фактичних надходжень з державного бюджету. Крім цього, в п. 4.1 договору сторони погодили, що зобовязання замовника виникають в разі наявності та в межах затверджених бюджетних призначень та фактично отриманих бюджетних коштів. У звязку з непоступленням бюджетних коштів на відповідний казначейський рахунок, скаржник не мав можливості розрахуватися за виконані роботи.

Дочірнє підприємство Львівський дорсервіс відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи скаржника є безпідставними та необгрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 25.05.2012р. між ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області (замовник) та Дочірнім підприємством Львівський дорсервіс відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (підрядник) укладено договір на закупівлю послуг з поточного (дрібного) ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Львівської області по організації та безпеці дорожнього руху №22-05/12 (а.с.15-20), за умовами п. 1.1. якого підрядник зобовязується надати послуги, зазначені в Технічних вимогах (додаток №1), а замовник прийняти і оплатити такі послуги в межах затверджених бюджетних асигнувань на 2012 рік та фактично отриманих бюджетних коштів.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що на виконання зобовязань за договором позивачем були виконані, а відповідачем прийняті роботи по встановленню та заміні знаків маршрутного орієнтування з дублюючими написами латинськими літерами на міжнародних автомобільних дорогах державного значення а/д Київ-Чоп, в т.ч. зворотні смуги загальною вартістю 32 286,00 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012р. та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт/та витрати/, датованими 28.12.2012р. (а.с.26-28)

Згідно із п.п. 3.4., 4.1.-4.3., 4.5 договору замовник бере на себе зобовязання по оплаті прийнятих послуг (робіт) виключно в межах відповідних фактичних надходжень з державного бюджету. Зобовязання замовника за цим договором виникають в разі наявності та в межах затверджених бюджетних призначень та фактично отриманих бюджетних коштів. Замовник здійснює щомісячну оплату за надані послуги в межах надходження бюджетних коштів на підставі актів приймання наданих послуг (виконаних підрядних робіт) (форма КБ-2в) та довідок про надані послуги (виконані підрядні роботи) (форма КБ №3), підписаних сторонами. До рахунку додаються належним чином оформлені акти (форми КБ-2в, КБ №3), підписані сторонами, реєстри та інші необхідні документи. Представник замовника на протязі трьох днів перевіряє надання послуг згідно представленого акту і підписує його в частині фактично наданих послуг, в межах виділених бюджетних асигнувань. Оплата наданих послуг здійснюється в 5-ти денний термін з моменту надходження бюджетних коштів.

29.04.2015р. позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією №64 від 27.04.2015р., якою вимагав в семиденний строк з моменту одержання претензії погасити заборгованість за Договором. Вказана претензія одержана відповідачем 30.04.2015р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.29-31).

Листом від 14.05.2015р. №01н-1590/18-06 відповідач повідомив про неможливість оплати виконаних робіт у звязку з відсутністю бюджетного фінансування (а.с.32).

Станом на день розгляду справи судом, відповідачем не оплачено заборгованість згідно договору що стало підставою для звернення з позовом в господарський суд з вимогою стягнути з відповідача 32 286,00грн. основної заборгованості, 842,28грн. втрат від інфляції та 214,95 грн. 3% річних.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до закону, умов договору, інших правових актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Не допускається одностороння відмова від зобовязання.

Положенням ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як зазначалось вище, факт виконання робіт за договором позивачем та прийняття їх відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012р., датований 28.12.2012р.

Згідно із ч. 1ст. 843 ЦК України встановлено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або спосіб її визначення.

Зі змісту положень п.п. 3.4., 4.1.-4.3., 4.5 договору вбачається, що оплата виконаних робіт здійснюється замовником на підставі підписаних актів приймання виконаних підрядних робіт та довідок про виконані роботи, виключно за умови надходжень з державного бюджету відповідних грошових асигнувань.

Щодо вищезазначеного судова колегія зазначає наступне.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобовязання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що положення п.п. 3.4., 4.1.-4.3., 4.5 договору, згідно з яким оплата за виконані роботи проводиться після отримання бюджетного фінансування, не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплатити надані послуги, оскільки з урахуванням приписів ст.ст. 251, 252 ЦК України, надходження коштів з державного бюджету не є подією, яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов'язків щодо визначення строку оплати.

Згідно із ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також правомірним є висновок суду першої інстанції, що встановлена умовами договору привязка щодо відсутності у замовника обовязку оплачувати виконані роботи у зв'язку з ненадходженням бюджетних коштів не визначена законодавчо як така, що звільняє боржника від виконання зобов'язання, натомість ч. 2 ст. 218 ГК України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті виконаних робіт відповідно до договору не здійснив, сума боргу належними доказами доведена, а тому судом першої інстанції правомірно визнано такими, що підлягаю до задоволення позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 32 286,00грн. за виконані роботи.

Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від обов»язку виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, претензія щодо сплати боргу отримана відповідачем 30.04.2015р., отже обовязок по сплаті виконаних робіт відповідач мав виконати до 07.05.2015р. включно. Зважаючи на те, що кошти у встановлений претензією строк сплачені не були, з 08.05.2015р. відповідач вважається таким, що прострочив термін виконання зобов»язання, що в свою чергу є підставою для стягнення цих коштів в судовому порядку.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок 3% відсотків річних та інфляційних втрат, правомірно прийшов до висновку про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 214,95 грн. та інфляційних втрат в розмірі 842,28 грн. відповідно.

Згідно із ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (абз.2 ст. 34 ГПК України).

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 17.09.2015 року у справі № 914/2638/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.02.2016р.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.