РІШЕННЯ

20 січня 2016 року Справа № 913/20/16

Провадження №26/913/20/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування, в особі філії Газопромислове управління Шебелинкагазвидобування, смт. Червоний Донець, Харківської обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, м. Луганськ

про стягнення 1332 грн 16 коп.

Суддя Масловський С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю №2-307д від 29.12.2015;

від відповідача: не зявився

В судовому засіданні 20.01.2016 судом у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Укргазвидобування, в особі філії Газопромислове управління Шебелинкагазвидобування звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання про стягнення заборгованості за договором №ДСВ136кс від 01.07.2010 про спільне використання електричних мереж.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 05.01.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 20.01.2016.

В судовому засіданні 20.01.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити.

Відповідач своїх представників з судове засідання 20.01.2016 не направив. 19.01.2016 від відповідача надійшов відзив, в якому останній згоден з сумою основного боргу, але не погоджується з сумою пені в розмірі 115,06 грн та надає контр розрахунок пені на загальну суму пені у розмірі 91,52 грн.

Справа розглядається в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області,-

В С Т А Н О В И В:

01.07.2010 між позивачем публічним акціонерним товариством Укргазвидобування, в особі філії Газопромислове управління Шебелинкагазвидобування, як власником та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, як користувачем, укладено договір №ДСВ136кс від 01.07.2010 (далі договір) про спільне використання електричних мереж. Умовами договору сторони погодили, що власник зобовязується надавати послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного користування для забезпечення технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії (далі послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання) в точки приєднання електроустановок користувача або інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії, яким забезпечує користувач, а користувач своєчасно сплачує вартість послуг власника з утримання технологічних електричних мереж спільного використання відповідно до умов договору (п.1.1). Оплата за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання належних власникові здійснюється в строк встановлений договором (п.4.1). Розрахунковим вважається період з 25 числа поточного місяця до 24 включно наступного місяця (п.7.1). Оплата користувачем послуг з утриманням технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок власника на підставі рахунку, встановленого власником користувачу. Власник виставляє рахунок після підписання сторонами акту про обсяг переданої електричної енергії та акту прийому здачі наданих послуг. Користувач сплачує рахунок протягом десяти днів, починаючи з його отримання від власника (п.7.3). Підписувати або надавати вмотивовану відмову від підписання акту про обсяг переданої електричної енергії та акту прийому здачі наданих послуг протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначених документів від власника. Повернення підписаних або не підписаних (з вмотивованою відмовою) акту про обсяг переданої електричної енергії та акту прийому здачі наданих послуг здійснюється користувачем наступного робочого дня після підписання зазначених документів (п.4.4). За внесення платежів, передбачених п.4.1 договору, з порушенням терміну, зазначеному в п.7.3 договору, користувач сплачує власнику пеню в розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. (п.8.2.1)

Відповідно до актів прийому здачі наданих послуг, а саме: акти прийому здачі наданих послуг від 30.06.2015 на суму 222,68 грн (а.с.22); акти прийому здачі наданих послуг від 31.07.2015 на суму 222,68 грн (а.с.25); акти прийому здачі наданих послуг від 31.08.2015 на суму 222,68 грн (а.с.28); акти прийому здачі наданих послуг від 30.09.2015 на суму 222,68 грн (а.с.31); акти прийому здачі наданих послуг 31.10.2015 на суму 222,68 грн (а.с.34), позивачем надано послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, а відповідачем прийняті зазначені послуги.

Судом встановлено, що вищезазначені акти підписані представниками сторін, а також скріплені печатками юридичних осіб, без жодних зауважень та заперечень.

До матеріалів справи, позивачем також надано рахунки-фактури, а саме: рахунок-фактура №563 від 30.06.2015 на загальну суму 222,68 грн (а.с.23); рахунок-фактура №634 від 31.07.2015 на загальну суму 222,68 грн (а.с.634); рахунок-фактура №730 від 31.08.2015 на загальну суму 222,68 грн (а.с.29); рахунок-фактура №794 від 30.09.2015 на загальну суму 222,68 грн (а.с.32); рахунок-фактура №938 від 31.10.2015 на загальну суму 222,68 грн (а.с.35).

Як зазначає позивач, зазначені рахунки-фактури вручені відповідачу нарочно, що підтверджує відмітка товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання на супровідних листах із зазначенням дати отримання та вх. номеру.

Частина 1 статті 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання, в силу вимог ст.526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу та інших актів законодавства.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ст.692 Цивільного кодексу України, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п1. ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частин 1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, суд встановив, що позивачем як власником на виконання умов договору №ДСВ136кс від 01.07.2010 про спільне використання електричних мереж були надані відповідачу як користувачу послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на загальну суму 1113,40 грн., які останнім були прийнято, що підтверджується актами прийому здачі наданих послуг, підписаними повноважними представниками позивача та відповідача, та які посвідчені печатками сторін (належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи), а відповідач свій обовязок по оплаті товару, в порядку передбаченому п.8.2.1 договору, не виконав, заявлених до нього вимог не спростував, доказів належного виконання ним зобовязань щодо оплати наданих йому послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання позивачем за договором №ДСВ136кс від 01.07.2010 про спільне використання електричних мереж не надав. В наслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, в сумі 1113,40 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 1113,40 грн.

Також, у відповідності до п.8.2.1 договору позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 115,06 а також на підставі ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 7,52 грн та інфляційні витрати у розмірі 96,18 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові обовязки, в тому числі встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України.

За положеннями частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у пункті 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, враховуючи те, що відповідачем прострочено виконання свого зобовязання по повній оплаті поставленого позивачем природного газу на суму 1113,40 грн, вказана сума не була оплачена відповідачем станом на момент розгляду справи, встановив, що відповідачем допущено прострочення виконання свого зобовязання зі своєчасної оплати наданих послуг, що згідно з п.8.2.1 договору та ст.ст.611, 625, Цивільного кодексу України, ст.230 Господарського кодексу України є підставою для нарахування і стягнення інфляційного збільшення суми боргу, пені та 3% річних за прострочення виконання зобовязання.

Суд перевірив розрахунки позивача та відповідача, дійшов висновку, що розрахунок пені та розрахунок 3% річник позивача є вірним, з якими суд погоджується, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 115,06 грн та 3% річних у сумі 7,52 грн є законними, обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, та такими що підлягають задоволенню повністю.

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та встановлено, що в розрахунках позивача допущенні математичні помилки. За розрахунками суду розмір інфляційних витрат становить 29,73 грн, який і підлягає задоволенню.

Розрахунок інфляційних витрат

Сума боргуПеріод простроченняіндекс інфляціїСума інф. нарахувань
222,6828.07.15-21.12.15101,864,1
222,6825.09.15-21.12.15103,78,26
222,6825.09.15-21.12.15103,78,26
222,6817.10.15-21.12.15101,373,07
222,6830.11.15-21.12.15102,716,04
Разом 29,73
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: основний борг у розмірі 1113,40 грн, пеня у розмірі 115,06 грн, 3% річних у розмірі 7,52 грн, інфляційні витрати у розмірі 29,73 грн.

У відповідності до ст.44,49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 961,50 грн.

Керуючись ст.ст.33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Луганської області,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання ( Квартал Гайового, б.35А, м.Луганськ) на користь публічного акціонерного товариства Укргазвидобування ( м.Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 26/28), в особі філії Газопромислове управління Шебелинкагазвидобування (Код ЄДРПОУ ВП: 00153146 Харківська обл., Балаклійський район, селище міського типу ОСОБА_2, ВУЛИЦЯ ЖОВТНЕВА, будинок 9) суму заборгованості 1113 (одна тисяча сто тринадцять) грн 40 коп., пеню 115 (сто пятнадцять) грн 06 коп., 3% річних 7 (сім) грн 52 коп., інфляційні витрати 12 (дванадцять) грн 27 коп., а також 961 (девятсот шістдесят одна) грн 50 коп. витрат по сплаті судового збору,

3. Видати наказ відповідно до статті 116 Господарсько процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.12.2015.

Суддя С.В. Масловський