ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Справа № 908/4000/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого (доповідач),
Вовка І.В., Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю "Центр комерційного права"
на постанову та на рішенняДонецького апеляційного господарського суду від 27.10.2015року господарського суду Запорізької області від 07.09.2015 року
у справі господарського судуЗапорізької області
за позовомЗапорізької міської ради
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Центр комерційного права"
простягнення 17000,00 грн.,
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Михайловський А.С.,
- відповідача:Краснокутський В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Запорізька міська рада звернулась до господарського суду Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Центр комерційного права" про стягнення 17 000,00 грн. збитків.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач, як замовник будівництва "Реконструкція частки нежитлового приміщення першого поверху IX (літ. А-4) під торговельно-офісне приміщення № 1 за адресою м. Запоріжжя, вул. Анголенко, 20", в порушення ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не уклав з позивачем договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (далі - договір про пайову участь) та не перерахував до бюджета м. Запоріжжя кошти для створення і розвитку інфраструктури міста, чим завдав збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 17000,00 грн. (розмір пайової участі).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.09.2015 року (суддя Соловйов В.М.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Центр комерційного права" на користь Запорізької міської ради 17000,00 грн. збитків та 1827,00 грн. судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року (колегія суддів у складі: Склярук О.І. - головуючий суддя, судді: Дучал Н.М., Ушенко Л.В.) рішення місцевого господарського суду від 07.09.2015 року залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові рішення мотивовані обгрунтованістю та доведеністю заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ТОВ "Центр комерційного права" подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року та рішення господарського суду Запорізької області від 07.09.2015 року скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 07.02.2014р. за № ЗП 22 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт на об'єкті будівництва "Реконструкція частки нежитлового приміщення першого поверху IX (літ. А-4) під торговельно-офісне приміщення № 1 за адресою м. Запоріжжя, вул. Анголенко, 20". Замовником реконструкції є ТОВ "Центр комерційного права".

28.11.2014р. за № ЗП 78 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

17.02.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою від 16.02.2015р., в якій вказуючи на порушення ТОВ "Центр комерційного права", як замовника будівництва, вимог ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77 щодо його обов"язку участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту територіальної громади м. Запоріжжя та не виконання такого обов"язку (укладення договору про пайову участь та сплати пайового внеску) просив відшкодувати у двадцятиденний термін завдані таким невиконанням збитки в розмірі 17000,00 грн.

Вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для даного позову, предметом якого є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 17000,00 грн. збитків.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, у зв"язку з чим дійшли до висновку про наявність підстав для стягнення збитків.

Проте з такими висновками попередніх судових інстанцій колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Встановлюючи наявність в діях усіх елементів складу цивільного правопорушення, з яким законодавець пов"язує застосування до особи цивільної-правової відповідальності, суди попередніх інстанцій не врахували наступного.

Згідно з преамбулою Закону України "Про планування містобудівної діяльності" (далі - Закон) цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п.п. 4, 13 ст.1 Закону замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема будівництво об"єктів, реконструкцію існуючої забудови та території.

Згідно із ч.ч.2, 3, 9 ст. 40 Закону, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Враховуючи системний аналіз вказаних статей, колегія суддів приходить до висновку, що дія цього Закону не поширюється на відповідача, оскільки, як було встановлено судами попередніх інстанцій відповідач здійснював лише реконструкцію існуючої будівлі без забудови нової земельної ділянки, а отже така особа не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у неї відсутній обов"язок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески.

Не вірне правозастосування судами попередніх інстанцій положень ст. 1, 40 Закону, вплинуло на правильність висновків про наявність в бездіяльності відповідача (не виконання ним обов"язку щодо укладення договору про пайову участь та не сплати пайового внеску) протиправного діяння, яке завдало позивачу збитки, а отже і на висновки про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення та підстав для стягнення збитків.

З огляду на вищевикладене, а також того, що суди попередніх інстанцій встановили всі обставини справи, проте дійшли до висновків по суті заявленого позову, які суперечать вимогам чинного законодавства, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення щодо заявлених позовних вимог підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у їх задоволенні, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Центр комерційного права" задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2015 року та рішення господарського суду Запорізької області від 07.09.2015 року у справі №908/4000/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Запорізької міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Центр комерційного права" 2192,40 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази, згідно зі ст. 122 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий М.М.Черкащенко

Судді І.В.Вовк

Н.М.Нєсвєтова