ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа № 922/5973/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плужник О.В., суддя Могилєвкін Ю.О. , суддя Пушай В.І.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №2078 від 03.11.15 р.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 (вх. №10 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 10.12.2015 року у справі № 922/5973/15

за позовом ФОП ОСОБА_3, м. Київ

до ФОП ОСОБА_2, м. Харків

про стягнення 274 259,01 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості за договором поставки №19 від 30.07.2013р. в сумі 274259,01 грн. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10 грудня 2015 року у справі №922/5973/15 ( суддя Чистякова І.О.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 (відповідача) на користь ФОП ОСОБА_3 (позивача) основну суму боргу в розмірі 274259,01 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4113,89 грн.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 10 грудня 2015 року у справі №922/5973/15, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати повністю, стягнути з позивача судовий збір у сумі 4525, 28 грн.

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що ним був поданий відзив на позовну заяву, який судом було долучено до матеріалів справи, але не розглянуто й не оцінено по суті. Тобто, при розгляді справи позицію відповідача не було прийнято до уваги, що в свою чергу призвело до прийняття судом необгрунтованого рішення. До відзиву на позовну заяву був доданий акт звірки взаєморозрахунків, який було складено позивачем та направлено відповідачу.

В своєму рішенні суд першої інстанції посилається на те, що акт звірки не є первинним бухгалтерським документом і тому саме через це не бере його до уваги. Проте, апелянт вважає, що вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами на певну дату та зазначає, що в акті звірки розрахунків виведено сальдо станом на 29.09.2015 у сумі 217 693,57 грн., після чого поставки товару не здійснювались.

Однак, на думку скаржника, суд першої інстанції не вивчив питання про здійснені між сторонами розрахунки. Не зважив на те, що акт звірки був складений позивачем та відбиває стан його бухгалтерського обліку за наслідками проведених ним з відповідачем господарських операцій. До того ж, суд першої інстанції не витребував у сторін розрахункові документи, що засвідчують їх грошові розрахунки, а відтак не встановив дійсні обставини, які мають безпосереднє відношення до справи. Таким чином бездоказово визнав встановленими обставини, які не були документально підтвердженими в процесі розгляду позову.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального і процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як зазначає позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу, 30 липня 2013 року між Позивачем, як Постачальником, та Відповідачем, як Покупцем, було укладено договір поставки № 19 терміном дії на один рік (далі - Договір).

На виконання умов зазначеного Договору, Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 582088,83 грн. Товар поставлявся Відповідачу окремими партіями на підставі видаткових накладних. Відповідно до пунктів 2.3. та 2.5. Договору, Відповідач прийняв на себе зобов'язання оплачувати Товар не пізніше 60 (шестидесяти) календарних днів з дати поставки Товару та щоквартально надавати Позивачу Акт звірки розрахунків за Договором. Однак, Позивачем за час дії Договору не було отримано від Відповідача жодного Акту звірки розрахунків, а також Відповідачем не було здійснено жодної оплати на розрахунковий рахунок Позивача за придбаний Товар.

Відповідач свого представника в засідання судової колегії не направив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи за поданою апеляційною скаргою. Про причини своєї неявки суд не повідомив.

Судовою колегією виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. № 75 (з подальшими змінами), а тому суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 30 липня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки №19.

Відповідно до п. 1.1., п.1.2. Договору постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити друковану та іншу продукцію, іменовану надалі Товар. Найменування, кількість, ціна одного примірника Товару узгоджується Сторонами в замовленнях Покупця. Замовлення передаються Покупцем за допомогою електронного або факсимільного зв`язку. Замовлення Покупця узгоджуються Сторонами в робочому порядку і затверджуються Постачальником за допомогою електронного або факсимільного зв`язку. Найменування, кількість, ціна одного примірника Товару, погоджені сторонами, вказуються в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 2.1., п. 2.2. Договору ціна Товару включає в себе вартість Товару, витрати з оформлення необхідної документації на Товар. Ціна за одиницю Товару, а також загальна вартість партії Товару, включаючи ПДВ (розмір ставки ПДВ зазначається в видаткових накладних), вказуються в видаткових накладних.

Згідно з п. 2.3. Договору кожна партія Товару повинна бути оплачена Покупцем не пізніше 60 (шестидесяти) календарних днів з дати поставки Товару. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 2.4. Договору сторони погодили, що оплата за Товар здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.5. Договору моментом передачі товару вважається момент передачі товару Покупцю / Вантажоодержувачу за адресою доставки, вказаному Покупцем при узгодженні Замовлення.

Відповідно до п. 3.9. Договору Постачальник передає Покупцеві товар з оформленими видатковими накладними, в яких зазначаються кількість, асортимент і ціна товару.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов Договору позивачем відповідачу було поставлено товар, що підтверджується наступними накладними: видатковою накладною №170 від 21.08.2013р. на загальну суму 374,70 грн.; видатковою накладною №171 від 22.08.2013р. на загальну суму 21819,96 грн.; видатковою накладною №172 від 21.08.2013р. на загальну суму 699,66 грн.; видатковою накладною №173 від 21.08.2013р. на загальну суму 25166,52 грн.; видатковою накладною №195 від 29.08.2013р. на загальну суму 11259,72 грн.; видатковою накладною №200 від 30.08.2013р. на загальну суму 31822,20 грн.; видатковою накладною №201 від 30.08.2013р. на загальну суму 2352,00 грн.; видатковою накладною №224 від 05.09.2013р. на загальну суму 3899,95 грн.; видатковою накладною №226 від 05.09.2013р. на загальну суму 7709,46 грн.; видатковою накладною №227 від 05.09.2013р. на загальну суму 4924,50 грн.; видатковою накладною №230 від 05.09.2013р. на загальну суму 2960,40 грн.; видатковою накладною №231 від 05.09.2013р. на загальну суму 105,00 грн.; видатковою накладною №232 від 05.09.2013р. на загальну суму 141,36 грн.; видатковою накладною №233 від 05.09.2013р. на загальну суму 4104,15 грн.; видатковою накладною №235 від 05.09.2013р. на загальну суму 746,60 грн.; видатковою накладною №236 від 05.09.2013р. на загальну суму 3064,95 грн.; видатковою накладною №237 від 05.09.2013р. на загальну суму 143,00 грн.; видатковою накладною №239 від 05.09.2013р. на загальну суму 11763,24 грн.; видатковою накладною №240 від 05.09.2013р. на загальну суму 7570,92 грн.; видатковою накладною №241 від 05.09.2013 р. на загальну суму 292,62 грн.; видатковою накладною №242 від 05.09.2013 р. на загальну суму 1438,92 грн.; видатковою накладною №243 від 05.09.2013 р. на загальну суму 358,45 грн.; видатковою накладною №244 від 05.09.2013 р. на загальну суму 530,10 грн.; видатковою накладною №245 від 05.09.2013р. на загальну суму 500,40 грн.; видатковою накладною №279 від 16.09.2013р. на загальну суму 20534,73 грн.; видатковою накладною №280 від 16.09.2013р. на загальну суму 221,64 грн.; видатковою накладною №281 від 16.09.2013р. на загальну суму 12774,96 грн.; видатковою накладною №282 від 16.09.2013р. на загальну суму 2601,90 грн.; видатковою накладною №283 від 16.09.2013р. на загальну суму 706,14 грн.; видатковою накладною №316 від 26.09.2013р. на загальну суму 3654,05 грн.; видатковою накладною №317 від 26.09.2013р. на загальну суму 8065,68 грн.; видатковою накладною №318 від 26.09.2013р. на загальну суму 5265,30 грн.; видатковою накладною №319 від 26.09.2013р. на загальну суму 1292,04 грн.; видатковою накладною №320 від 26.09.2013р. на загальну суму 291,10 грн.; видатковою накладною №339 від 26.09.2013р. на загальну суму 44,64 грн.; видатковою накладною №373 від 04.10.2013р. на загальну суму 3390,12 грн.; видатковою накладною №374 від 04.10.2013р. на загальну суму 55,14 грн.; видатковою накладною №375 від 04.10.2013р. на загальну суму 913,80 грн.; видатковою накладною №376 від 04.10.2013р. на загальну суму 4224,36 грн.; видатковою накладною №377 від 04.10.2013р. на загальну суму 424,08 грн.; видатковою накладною №406 від 24.10.2013р. на загальну суму 21745,50 грн.; видатковою накладною №444 від 21.10.2013р. на загальну суму 11184,53 грн.; видатковою накладною №445 від 22.10.2013р. на загальну суму 2652,23 грн.; видатковою накладною №446 від 22.10.2013р. на загальну суму 10795,32 грн.; видатковою накладною №447 від 21.10.2013р. на загальну суму 614,28 грн.; видатковою накладною №448 від 22.10.2013р. на загальну суму 14214,57 грн.; видатковою накладною №449 від 22.10.2013р. на загальну суму 1701,36 грн.; видатковою накладною №450 від 21.10.2013р. на загальну суму 396,60 грн.; видатковою накладною №451 від 22.10.2013р. на загальну суму 600,48 грн.; видатковою накладною №453 від 21.10.2013р. на загальну суму 575,58 грн.; видатковою накладною №464 від 22.10.2013р. на загальну суму 1531,19 грн.; видатковою накладною №465 від 21.10.2013р. на загальну суму 38,91 грн.;

Отже, згідно вищезазначених видаткових накладних позивачем поставлено, а відповідачем особисто прийнято в період з 21 серпня 2013 р. по 24 жовтня 2013 року товар на загальну суму 274259,01 грн.

Отримання товару на зазначену суму відповідач не спростував.

Щодо доводів апелянта (відповідача) викладених у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі, стосовного того, що сума боргу зазначена в акті звірки взаєморозрахунків, надісланого позивачем відповідачу, не відповідає розміру вимог заявлених у позовній заяві, а суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доводам відповідача та не витребував у сторін розрахункові документи, що засвідчують їх грошові розрахунки, судова колегія зазначає наступне.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, відповідно до ч. 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В статті 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Тобто, суд не повинен замість сторін доводити обставини на які посилаються сторони і у визначеному законом порядку встановлює їх наявність чи відсутність.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у якості виконання договірних зобов'язань щодо постачання товару, надані відповідні видаткові накладні, котрі підтверджують, що позивачем поставлено, а відповідачем особисто прийнято в період з 21 серпня 2013 року по 24 жовтня 2013 року товар на загальну суму 274259,01 грн. Отримання товару на зазначену суму відповідач не спростував та відповідних доказів суду першої інстанції не надав.

Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пунктів 2.3. та 2.5. Договору, відповідач прийняв на себе зобов'язання оплачувати Товар не пізніше 60 (шестидесяти) календарних днів з дати поставки Товару та щоквартально надавати позивачу Акт звірки розрахунків за Договором.

Будь-яких доказів щодо надсилання позивачу актів звіряння розрахунків та сплати отриманого товару, або його повернення згідно умов договору, відповідач ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції в обґрунтування заявленої апеляційної скарги не надав. Передбаченими ст. 22 ГПК України правами не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні апеляційного суду не реалізував.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №19 від 30.07.2013 р. у розмірі 274259,01 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 10.12.2015 року у справі №922/5973/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 625-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10 грудня 2015 року у справі №922/5973/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 04.02.16

Головуючий суддя Плужник О.В.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.