ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 р. Справа № 917/2487/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022)

в особі Котелевської філії ПАТ "Полтаваобленерго" (вул. Пархоменка, буд. 67, смт. Котельва, 38600)

до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (вул. П. Комуни, буд. 40-а, м. Полтава, 36000)

про стягнення 6192,41 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не зявився

Розглядається позовна заява про стягнення 6192,41 грн. згідно договору про постачання електричної енергії № 51 від 03.12.2008р., у тому числі 2456,35 грн. пені, 3573,10 грн. інфляційних та 151,13 грн. - 3% річних за прострочення оплати активної електроенергії, 7,99 грн. пені, 3,15 грн. інфляційних та 0,69 грн. - 3% річних за прострочення оплати перетікання реактивної електроенергії.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем невірно визначено дати фактичної оплати; спірні рахунки були оплачені 22.04.2014р., 23.04.2015р., 10.04.2015р., 21.05.2015р., 23.06.2015р., 27.08.2015р.; позивачем не застосовано ч.6 ст. 232 ГК України; заявлені штрафні санкції є надмірно великим порівняно із збитками кредитора, тому суд може їх зменшити (а.с. 118-120).

Відповідач в уточненому відзиві також пояснив, що рахунок за січень 2015р. він оплатив в повному обсязі платіжним дорученням № 8731 від 29.01.2015р., однак кошти не були перераховані банком на розрахунковий рахунок позивача не з вини відповідача. В подальшому відповідач з метою належного виконання взятих на себе зобовязань платіжним дорученням № 792 від 27.05.2015р. повністю розрахувався з позивачем за спожиту в січні 2015 р. електроенергію. Таким чином у позивача не було законних підстав для предявлення позовної заяви, оскільки такі позови предявляються у випадку не сплати за спожиту електроенергію у установлені строки. Відповідач для сплати за спожиту електричну енергію у встановлені строки подав платіжні доручення до ПАТ "ОСОБА_2 та кредит". Ця установа провела списання коштів з рахунків позивача, але переказ коштів до позивачу не виконала. Кошти за спожиту електроенергію не були зараховані на рахунок позивача не з вини відповідача. Відповідно до п.8.1.ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Підставою для настання юридичної відповідальності є протиправна винна дія чи бездіяльність, тобто вина. В даному випадку вина підприємства повністю відсутня оскільки кошти в якості оплати за спожиту електроенергію були перераховані своєчасно та в повному обсязі і вини підприємства в тому, що банківська установа не перераховує сплачені кошти не має. Таким чином підприємство своєчасно та в повному обсязі виконало свої зобовязання по оплаті спожитої електроенергії і не несе відповідальності за неправомірні дії банківської установи. Відповідно до постанови державного виконавця від 17.09.2013р. на всі рахунки відповідача було накладено арешт. Єдиним рахунком для проведення платежів на той час був рахунок № 01, відкритий у ПАТ "ОСОБА_2 фінанси та кредит", тому сплатити позивачу за спожиту електроенергію з іншого рахунку у відповідача не було можливості (а.с.141-143).

Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 25.01.2016р. (а.с.159).

В судовому засіданні 04.02.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

03.12.2008р. року між ВАТ "Полтаваобленерго" в особі Котелевської філії (позивачем) та Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", (відповідачем) було укладено договір на постачання електричної енергії за № 51 (далі Договір); (а.с.18-31).

Надалі Відкрите акціонерне товариство "Полтаваобленерго" змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго". Зазначені зміни зареєстровані державним реєстратором у встановленому порядку, що підтверджується Статутом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 18.12.2012р. та свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи від 05.05.2011р. (а.с. 83-110).

Відповідно до Договору та додатків до нього позивач (постачальник) зобовязався продавати електричну енергію, а відповідач (споживач) в свою чергу зобовязався оплатити постачальнику електричну енергію її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно п. 2.3.3 Договору відповідач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків Порядок розрахунків та Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

За п. 2.3.4 Договору відповідач зобовязався здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електроенергією постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Згідно п. 2 додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору остаточний розрахунок за минулий розрахунковий період здійснюється споживачем протягом 5 операційних (10 для споживачів, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію) днів з дня виписки рахунку (а.с.27).

В п. 4 додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору визначено, що обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, визначається підтверджується Актом про обсяги спожитої (переданої) споживачу електричної енергії.

В п. 13 додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору визначено, що розрахунки за перетікання реактивної електроенергії здійснюються споживачем на поточний рахунок постачальника протягом 5 операційних (10 для споживачів, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію) днів з дня виписки рахунку.

На оплату за перетікання реактивної електричної енергії позивачем виписані відповідачу відповідні рахунки № Р051 від 17.02.2014р. на суму 555,20 грн. та № Р051 від 15.07.2015р. на суму 556,79 грн. (а.с.36, 40).

На оплату вартості спожитої активної електричної енергії позивачем виписані відповідачу відповідні рахунки № А051 від 17.02.2014р. на суму 11988,64 грн., № А051 від 15.01.2015р. на суму 14155,32 грн., № А051 від 16.02.2015р. на суму 13988,86 грн., № А051 від 16.03.2015р. на суму 12814,39 грн., № А051 від 15.04.2015р. на суму 10789,03 грн., № А051 від 15.05.2015р. на суму 9500,02 грн., № А051 від 15.06.2015р. на суму 10091,90 грн., № А051 від 15.07.2015р. на суму 10371,01 грн. (а.с.36-40).

Зазначені рахунки відповідачем були оплачені в повністю.

Позивач посилаючись на те, що відповідачем було допущено прострочення строків оплати вказаних рахунків, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 2456,35 грн. пені, 3573,10 грн. інфляційних та 151,13 грн. - 3% річних за прострочення оплати активної електроенергії, 7,99 грн. пені, 3,15 грн. інфляційних та 0,69 грн. - 3% річних за прострочення оплати перетікання реактивної електроенергії.

За ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2.1 Договору сторони визначили, що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.2.3 цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та три проценти річних з простроченої суми.

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що твердження позивача про те, що всі вказані вище рахунки були несвоєчасно оплачені відповідачем, не відповідають дійсності.

Так, рахунок № А051 від 16.02.2015р. на суму 13988,86 грн. зі строком платежу до 02.03.2015р., був оплачений відповідачем 23.02.2015р. за платіжним дорученням № 428 (а.с.37, 122);

рахунок № А051 від 16.03.2015р. на суму 12814,39 грн. зі строком платежу до 30.03.2015р., був оплачений відповідачем 23.03.2015р. за платіжним дорученням № 1140 (а.с.38, 123);

рахунок № А051 від 15.04.2015р. на суму 10789,03 грн. зі строком платежу до 29.04.2015р., був оплачений відповідачем 10.04.2015р. за платіжним дорученням № 524 (а.с.38, 124);

рахунок № А051 від 15.05.2015р. на суму 9500,02 грн. зі строком платежу до 29.05.2015р., був оплачений відповідачем 10.04.2015р. за платіжним дорученням № 524 та 21.05.2015р. за платіжним дорученням № 661 (а.с.39, 124, 125);

рахунок № А051 від 15.06.2015р. на суму 10091,90 грн. зі строком платежу до 26.06.2015р., був оплачений відповідачем 23.06.2015р. за платіжним дорученням № 957 (а.с.39, 126).

За таких обставин суд погоджується з відповідачем, що зазначені рахунки були оплачені своєчасно. Отже, за даними рахунками відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних та річних.

Разом з тим, відповідач несвоєчасно оплатив наступні рахунки на оплату перетікання реактивної електричної енергії.

Рахунок № Р051 від 17.02.2014р. на суму 555,20 грн., оплачений 11.03.2014р. за платіжним дорученням № 319 (а.с.36, 162).

Рахунок № Р051 від 15.07.2015р. на суму 556,79 грн., оплачений 05.08.2015р. за платіжним дорученням № 1884 (а.с.40, 171).

Отже, позивачем за періоди прострочення 03.03.2014р. 10.03.2014р. та 29.07.2015р. 04.08.2015р. правомірно нараховано 7,99 грн. пені та 0,69 грн. 3 % річних за несвоєчасну оплату перетікання реактивної електроенергії. Правильність розрахунку перевірено судом.

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У позові в частині стягнення 3,15 грн. інфляційних за прострочення оплати перетікання реактивної електроенергії, нарахованих за період 03.03.2014р. 10.03.2014р., слід відмовити, оскільки прострочення платежу існувало менше місяця, а нарахування інфляційних поденно не передбачено.

Також, відповідач несвоєчасно оплатив наступні рахунки на оплату спожитої активної електричної енергії.

Рахунок № А051 від 17.02.2014р. на суму 11988,64 грн., оплачений 11.03.2014р. за платіжним дорученням № 318 (а.с.36, 162).

Рахунок № А051 від 15.01.2015р. на суму 14155,32 грн., оплачений 27.05.2015р. за платіжним дорученням № 792 (а.с.37, 165-167).

Рахунок № А051 від 15.07.2015р. на суму 10371,01 грн., оплачений 05.08.2015р. за платіжним дорученням № 1883 (а.с.40, 171).

Отже, позивачем за періоди прострочення 03.03.2014р. 10.03.2014р., 29.01.2015р.-26.05.2015р. та 29.07.2015р. 04.08.2015р. правомірно нараховано 2456,35 грн. пені та 151,13 грн. 3 % річних, а також 3573,10 грн. інфляційних за період лютий2015р. травень 2015р. за несвоєчасну оплату спожитої активної електроенергії. Правильність розрахунку перевірено судом.

Заперечення відповідача щодо позову з тих мотивів, що рахунок за січень 2015р. він оплатив в повному обсязі платіжним дорученням № 8731 від 29.01.2015р., однак кошти не були перераховані банком на розрахунковий рахунок позивача не з вини відповідача, судом відхиляються з таких мотивів.

В п. 30.1 статті 30 Закону України від 5 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону.

Таку ж правову позицію викладено в п.1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Оскільки, відповідач несвоєчасно оплатив рахунок на оплату спожитої активної електричної енергії за січень 2015р., позивач правомірно нарахував за період прострочення пеню, річні та інфляційні.

Посилання відповідача у відзиві (а.с.118-120) на те, що періоди нарахування пені визначені позивачем з порушенням ч.6 ст. 232 ГК України є необгрунтованими, оскільки, як було встановлено вище судом, періоди нарахування пені по кожному з прострочених до оплати рахунків не перевищують шести місяців, як того вимагає вказана норма.

Твердження відповідача у відзиві (а.с.118-120) про те, що заявлені штрафні санкції є надмірно великим порівняно із збитками кредитора, тому вони повинні бути зменшені судом, суд визнає безпідставними, оскільки заявлена до стягнення сума пені (2456,35 грн. та 7,99 грн.) не є надмірно великою.

Заперечення відповідача проти позову з тих мотивів, що прострочення виконання зобовязання виникло не його вини, судом відхиляються, оскільки за ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 2456,35 грн. пені, 151,13 грн. 3 % річних, а також 3573,10 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату спожитої активної електроенергії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (вул. Паризької Комуни, буд. 40а, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 03361661) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022; ідентифікаційний код 00131819) в особі Котелевської філії ПАТ "Полтаваобленерго" (вул. Пархоменка, буд. 67, смт. Котельва, 38600; ) 2456грн. 35 коп. пені за несвоєчасну оплату спожитої активної електроенергії, 151грн. 13 коп. річних за несвоєчасну оплату спожитої активної електроенергії, 3573грн. 10 коп. інфляційних за несвоєчасну оплату спожитої активної електроенергії, 7,99 грн. пені за несвоєчасну оплату перетікання реактивної електроенергії, 0грн. 69 коп. річних за несвоєчасну оплату перетікання реактивної електроенергії, 1218грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 04.02.2016р.

Суддя Безрук Т.М.