Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" січня 2016 р. Справа № 906/1711/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- дов. № 01/3 від 04.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2- дов. б/н від 28.08.2013р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"

до Спільного українсько-іспанського підприємства "Іскор"

про стягнення 31091,90 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 77-П на постачання природного газу за регульованим тарифом від 30.12.2011р. в сумі 31091,90 грн., з яких: 16803,08 грн. основний борг, 433,35 грн. - 3 % річних, 6252,17 грн. - інфляційні, 7603,30 грн. пеня.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 21.12.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 21.01.2015р.

Ухвалою господарського суду від 25.01.2015р. у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Сікорської Н.А., розгляд справи призначеної на 21.01.2016р. перенесено на 27.01.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Надала довідку, відповідно до якої заборгованість відповідача станом на 20.01.2016р. не змінилась та становить 16803,08 грн.

Представник відповідача повідомив, що відповідач визнає суму основного боргу. Разом з тим щодо стягнення пені, інфляційних та 3 % річних поклався на розсуд суду, а також просив розстрочити виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (позивач, постачальник) та Спільним українсько-іспанским підприємством "Іскор" (споживач, відповідач) укладено договір № 77-ПІ на постачання природного газу за регульованим тарифом з додатками до нього (а.с. 8-14).

За умовами п. 1.1 договору, постачальник постачає природний газ (далі- газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 2.6 сторони погодили, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку , визначених у додатку 1 до Договору.

Постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника (п. 2.7 Договору).

Відповідно до п. 2.9 договору, акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

У відповідності до п. 4.1 даного договору, сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до п.п. 4.1 та 4.2 договору, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі та розрахунках за газ згідно з умовами договору.

Як передбачено п. 4.5 договору, розрахунковий період за договором становить 1 місяць - з 9-00 години першого дня місяця до 9-00 години першого дня наступного місяця включно.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору.

Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачу.

Пунктом 4.6 договору визначено, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатку 2 до договору.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Оплата вартості послуг з постачання газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (п. 4.7 договору).

Пунктом 5.3.3 договору сторони визначили, що споживач зобов'язаний оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

На виконання умов даного договору, позивач в грудні 2014 р. та січні 2015 року поставив відповідачу 4438 куб. м. газу на суму 34394,85 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу від 31.12.2014р. та від 26.01.2015р. (а.с.15,16).

За даними позивача в листопаді 2014 року на розрахунковому рахунку постачальника була наявна переплата, здійснена відповідачем в сумі 2289,59 грн., яка виникла при здійсненні розрахунку за поставлений газ у жовтні 2014р.

Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості поставленого газу виконав частково, сплативши за поставлений в грудні 2014 року природний газ в сумі 15302,18 грн.

Вартість поставленого позивачем в січні 2015року природного газу, відповідачем не оплачена. Таким чином на день подання позову до суду у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 16803,08 грн.

Відповідно до п. 6.2.2 договору, в разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі вищевказаного пункту договору позивачем за несвоєчасно проведені розрахунки нараховано відповідачу пеню за період з 08.01.2015р. по 30.11.2015р. в розмірі 7603,30 грн.

Крім того на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 433,35 грн. 3% річних та 6252,17 грн. інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу № 77-П від 30.12.2011р.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, судом встановлено факт належного виконання зобов'язань з боку позивача щодо постачання природного газу у грудні - 2014 року та січні 2015 року на загальну суму 34394,85 грн.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже встановлено судом п. 4.6 сторони визначили порядок розрахунків за отримані послуги з постачання природного газу , а саме остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Натомість, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару виконав з порушенням умов, встановлених договором, що не заперечується самим відповідачем.

Заборгованість відповідача станом на день розгляду справи в суді не змінилась і становить 16803,08 грн. Доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений позивачем природний газ в сумі 16803,08 грн. є обґрунтованою, заявленою відповідно до умов договору та умов чинного законодавства та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 7603,30 грн. пені, то суд зазначає наступне.

Умовами п. 6.2.2 Договору сторони визначили відповідальність відповідача у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, в разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зі змісту ст. 610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку (а.с.5), за несвоєчасно проведені розрахунки за поставлений природний газ у відповідному місяці позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 7603,30 грн. за наступні періоди: з 08.01.2015р. по 07.02.2015р. на суму заборгованості 10176,76 грн., з 09.02.2015р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 16803,80 грн.

За положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Отже для нарахування пені застосовується період у шість місяців.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що позивачем заявлено до стягнення пеню за період, який перевищує встановлений ч.6 ст. 232 ГК України шести місячний строк нарахування. При цьому, договір не містить умов щодо нарахування пені за весь період прострочки.

За таких обставин, з врахуванням норм ч.6 ст. 232 ГК України, суд здійснив власний розрахунок пені.

Так, за період з 08.01.2015р. по 08.01.2015р. на суму заборгованості 10176,76 грн. (по акту за грудень 2014 року) пеня становить 2633,69 грн.; з 08.02.2015р. по 08.08.2015р. на суму заборгованості 6626,32 грн. (по акту за січень 2015 року) пеня становить 1890,95 грн. Загальна сума - 4524,64 грн.

Враховуючи вищевикладене, вимога про стягнення з відповідача пені є обґрунтованою, заявленою у відповідності до норм чинного законодавства та підлягає задоволенню в сумі 4524,62 грн.

В частині стягнення 3078,68 грн. пені (7603,30грн.- 4524,62грн.) суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 433,35грн. 3% річних та 6252,17 грн. інфляційних нарахувань, суд зауважує наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с.4) 3 % річних нараховано періодами з 08.01.2015р. по 07.02.2015р. на суму заборгованості 10176,76 грн., з 09.02.2015р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 16803,08 грн., які в сукупності склали 433,35 грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд встановив, що він є арифметично вірним та відповідає нормам чинного законодавства, тому вимога позивача в цій частині позову підлягає задоволенню в повному обсязі.

В частині вимог про стягнення з відповідача 6252,17 грн. інфляційних нарахувань судом встановлено, що останні заявлені у відповідності до норм чинного законодавства і є правомірними, тому дана вимога підлягає задоволенню.

Разом з тим суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про розстрочку виконання рішення суду з огляду на наступне.

Так, закон не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку пов'язано з об'єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Тяжке фінансове становище підприємства (на що посилається боржник) не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер, як для боржника так і для стягувача.

Крім того, судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду, з врахуванням інфляційних процесів в економіці держави, також порушує матеріальні інтереси стягувача та призводить до негативних наслідків у його діяльності.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення по даній справі у разі його не розстрочення.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають частковому задоволенню на загальну суму 28013,24 грн. , з яких 16803,08 грн. основний борг, 4524,64 грн. пеня, 433,35 грн. 3% річних та 6252,17грн. інфляційні.

В частині стягнення 3078,68 грн. пені суд відмовляє.

В порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Спільного українсько-іспанського підприємства "Іскор" (12504, Житомирська область, м.Коростишів, вул. Більшовицька, буд.149, )

на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Більшовицька, 55, ід. код 20413052)

- 16803,08 грн. основного боргу;

- 433,35 грн. 3% річних;

- 6252,17 грн. інфляційних нарахувань;

- 4524,64 грн. пені;

- 1218,00 грн. судового збору

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.01.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (згідно заяви) (рек. з повід.)