КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа№ 910/13526/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, представник на підставі Угоди про представництво у суді від 26.06.2015;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі № 910/13526/15 (суддя Маринченко Я.В.) за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця-Центр" та ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень загальних зборів, нової редакції статуту та свідоцтва про право власності.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Столиця-Центр" та ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень загальних зборів, нової редакції статуту та свідоцтва про право власності.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі №910/13526/15 у задоволені позову відмовлено, з огляду на недоведеність позивачем порушення його прав та законних інтересів, як учасника товариства, оскаржуваним рішенням загальних зборів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі №910/13526/15 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у зв'язку з судовим спором ОСОБА_4 з колишньою дружиною ОСОБА_5 про поділ, зокрема, і нерухомого майна, внесеного другим відповідачем до статутного капіталу товариства, можуть бути порушені права позивача як учасника товариства, оскільки є ймовірність перерозподілу часток учасників на підставі судового рішення.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 01.02.2016 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Відповідачі правом на участь своїх представників у судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від відповідачів до суду не надійшло.

Разом з тим, від другого відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити оскаржуване рішення без змін.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Столиця-Центр" 15.12.2010, оформленим протоколом №4, збільшено статутний (складений) капітал товариства з 861000 грн. до 1544500 грн. за рахунок майнових внесків учасників товариства.

Порядок збільшення статутного капіталу визначено наступним чином: ОСОБА_3 додатково вносить 81050 грн. нерухомим майном - нежитловою будівлею - кузнею (літ "Н"), загальною площею 162,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_4 додатково вносить 602450 грн нерухомим майном - нежитловою будівлею - корпусом ливарного цеху (літ "У"), загальною площею 1204,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить йому на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 30.12.2003 року.

Учасники визначили наступний розподіл часток у статутному капіталі товариства: ОСОБА_3 - 512028,34 грн., що дорівнює 33,15%, ОСОБА_4 - 1032471,66 грн., що дорівнює 66,85%.

На виконання вказаного рішення учасниками товариства на підставі актів оцінки та прийому-передачі майна передано вказане нерухоме майно до статутного капіталу товариства.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій свідоцтва про право власності №420-В від 02.08.2011 та витягу з Реєстру про державну реєстрацію прав від 25.08.2011 №31077087 право власності на нежилу будівлю - корпус ливарного цеху (літ "У") загальною площею 1204,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної власності за ТОВ "Столиця-Центр".

Крім цього, 17.02.2011 року зареєстровано нову редакцію Статуту ТОВ "Столиця-Центр" із зазначенням часток учасників товариства у відповідності до протоколу загальних зборів товариства №4.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що в грудні 2014 року йому стало відомо про судовий спір між ОСОБА_4 та його колишньою дружиною ОСОБА_5 щодо поділу майна подружжя, предметом якого є, зокрема, майно, передане ОСОБА_4, як внесок до статутного капіталу товариства.

Як вказує позивач, оскільки спірне нерухоме майно було набуте другим відповідачем за час шлюбу, воно є спільною сумісною власністю подружжя, отже відповідно розпорядження таким майном, зокрема, передача його до статутного капіталу товариства, повинно здійснюватись у відповідності до вимог ст.65 Сімейного кодексу України, а саме за наявності письмової згоди іншого з подружжя.

Позивач зазначає про передачу майна другим відповідачем до статутного капіталу товариства без наявності письмової згоди іншого з подружжя.

Оскільки передача нерухомого майна до статутного капіталу товариства відбулась без наявності письмової згоди іншого з подружжя, позивач просить визнати недійсними рішення загальних зборів товариства та внесені на їх підставі зміни до статуту товариства, як такі, що можуть призвести до порушення прав та законних інтересів позивача як учасника товариства.

Так, позивач вказує, що у зв'язку з судовим спором ОСОБА_4 з колишньою дружиною ОСОБА_5 з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, зокрема, і спірного нерухомого майна, можуть бути порушені його права як учасника товариства, оскільки можливий перерозподіл часток учасників на підставі судового рішення.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право власності товариства на нерухоме майно №480-В від 02.08.2011, виданого на підставі вказаного рішення та статуту товариства.

Судом першої інстанції у задоволенні вказаних вимог відмовлено з огляду на недоведеність позивачем порушення його прав та законних інтересів, як учасника товариства, оскаржуваним рішенням загальних зборів.

Колегія суддів вважає вказаний висновок місцевого господарського суду обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13 підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

Також, згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13 суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Позивачем не доведено наявності порушення його прав оскаржуваним рішенням зборів.

Так, стосовно доводів апелянта про те, що у зв'язку з судовим спором ОСОБА_4 з колишньою дружиною ОСОБА_5 про поділ, зокрема, і нерухомого майна, внесеного другим відповідачем до статутного капіталу товариства, можуть бути порушені права позивача як учасника товариства, оскільки є ймовірність перерозподілу часток учасників на підставі судового рішення, слід зазначити наступне.

По перше, наявність спору між вказаними особами не може бути підставою для розподілу між подружжям частки позивача (нерухоме майно - нежитлова будівля - кузня (літ "Н"), загальною площею 162,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), внесеної ним до статутного капіталу товариства, оскільки вказане майно не є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та його колишньої дружини ОСОБА_5

Щодо внесеної ОСОБА_4 частки, за будь-яких результатів розгляду спору з дружиною, частка позивача не зменшиться.

Отже, права позивача порушені бути не можуть.

Крім того, стосовно майна переданого ОСОБА_4 до статутного капіталу товариства, слід відзначити, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, направляючи на новий розгляд справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в ухвалі від 04.03.2015, зазначив наступне.

Так, у разі передання подружжям спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно трансформується в право вимоги, сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно).

З наведеного слід дійти висновку про те, що нерухоме майно, передане другим відповідачем до статутного капіталу товариства, не підлягає поділу між подружжям.

Як вже зазначалось, в іншого з подружжя (ОСОБА_5) право власності на майно трансформується в право вимоги (до ОСОБА_4) виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не в право власності на саме майно).

З огляду на викладене, жодне з майнових чи не майнових прав позивача, як учасника товариства не зачипається спором подружжя, та відповідно доводи апелянта про можливість порушення його прав як учасника товариства у зв'язку з ймовірністю перерозподілу часток учасників на підставі судового рішення, є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому відповідно підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2015 у справі №910/13526/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи № 910/13526/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко