ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.01.16р. Справа № 904/10191/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СоцСфера", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостстройком", м. Дніпропетровськ

про стягнення 32380,47 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: юрисконсульт ОСОБА_1, довіреність від 10.12.2014; бухгалтер ОСОБА_2, довіреність від 08.12.2015;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СоцСфера" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостстройком" (далі - відповідач) про стягнення основного боргу у сумі 23050,00 грн, інфляційних нарахувань у сумі 13046,30 грн та 3% річних у сумі 1129,13 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 92 про надання готельних послуг, укладеного між сторонами 01.10.2013.

У судовому засіданні 10.12.2015 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій повідомив суд про те, що станом на 01.12.2015 заборгованість відповідача зменшилася та складає 20050,00 грн, з огляду на що позивач здійснив новий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, тому просить суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 20050,00 грн, інфляційні нарахування за період з квітня 2014 року по вересень 2015 року у сумі 11348,30 грн та 3% річних за період з 02.04.2014 по 19.11.2015 у сумі 982,17 грн.

Враховуючи те, що заява відповідає вимогам ст.22 ГПК України, суд прийняв її до розгляду.

Відповідач відзив на позов не надав, участь свого повноважного представника також не забезпечив у судовому засіданні, про дату, час і місце проведення судових засідань відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відмітками "адресат не знайдений" та "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Крім того, суд наголошує на тому, що всі ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір № 92 на надання відповідачу готельних послуг з організації проживання його працівників в гуртожитках позивача. Пунктом 1.2 договору сторони визначили вартість послуг у розмірі 50 грн на добу за проживання однієї людини.

Відповідач зобов'язався здійснювати 100 % передоплату послуг з проживання протягом 3-х днів з моменту отримання рахунку від позивача (п. 2.2 договору).

31.10.2013 сторонами підписаний акт № ОУ-05505 про надання відповідачу послуг з проживання у жовтні 2013 року на суму 4450 грн, 30.11.2013 підписаний акт про надання послуг № ОУ-05602 у листопаді 2013 року на суму 9900 грн, 31.01.2014 підписаний акт про надання послуг ОУ-05744 у січні 2014 року на суму 10400 грн, 28.02.2014 підписаний акт про надання послуг у лютому 2014 року на суму 11950 грн, 31.03.2014 підписаний акт про надання послуг у березні 2014 року на суму 13550 грн.

Відповідач частково виконав свої зобов'язання з оплати отриманих послуг, розмір заборгованості відповідача склав 23050,00 грн станом на 01.04.2014, що сторонами було підтверджено в акті звірки взаємних розрахунків.

Невиконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати отриманих послуг стало причиною звернення позивача з цим позовом до суду та нарахування на основну суму боргу 3% річних та інфляційних втрат.

Заявою від 10.12.2015 позивач зменшив розмір позовних вимог, а отже предметом цього позову фактично є: заборгованість, яка на 01.12.2015 складає 20050,00 грн, інфляційні втрати у сумі 11348,30 грн та 3% річних у сумі 982,17 грн, що у загальній сумі складають 32380,47 грн.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем комплексу послуг з організації проживання працівників відповідача в гуртожитках з 01.10.2013 по 31.12.2013 останнім не оспорений та отримання яких підтверджено матеріалами справи.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором, яка станом на 01.12.2015 складає 20050,00 грн.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 02.04.2014 по 19.11.2015 у сумі 982,17 грн та інфляційних нарахувань за період з квітня 2014 року по вересень 2015 включно у сумі 11348,30 грн, перевіривши розрахунки яких, суд дійшов висновку, що вони нараховані в межах суми, яка могла бути нарахована на суму боргу, а тому є обгрунтованими та вірними.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а саме: 20050,00 грн заборгованості за надані послуги, 11348,30 грн інфляційних нарахувань та 982,17 грн 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України у сумі 1218,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостстройком", який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лазаряна, буд. 2, ідентифікаційний код 37732596, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СоцСфера", яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 39, ідентифікаційний код 33836599, - 20050,00 грн основного боргу, 11348,30 грн інфляційних нарахувань та 982,17 грн 3% річних та 1218,00 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 27.01.2016.

Суддя В.Д. Воронько