РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016Справа №910/29749/15

За позовомКомунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивачаСолом'янської районної в місті Києві державної адміністрації
продострокове розірвання договору, виселення та стягнення 100 266,82 грн.
Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача:Сидоренко М.В. (дов. №81 від 21.09.2015 р.);
від відповідача:не з'явився;
від третьої особи:Гайда Н.В. (дов. №108-470 від 12.01.2016 р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» про:

- дострокове розірвання Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА від 21.03.2013 р., укладеного між Солом'янською районною в місті Києві державною адміністрацією, Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» та Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації;

- виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» з нежитлового приміщення загальною площею 148,4 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Уманська, 23/9, передавши по акту прийому-передачі зазначене приміщення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва»;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» заборгованості за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА від 21.03.2013 р., у розмірі 100 266,82 грн., в т.ч. 83218,77 грн. основного боргу, 909,36 грн. 3% річних, 11 359,11 грн. інфляційних втрат та 4 779,58 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА від 21.03.2013 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2015 р. порушено провадження у справі №910/29749/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, розгляд справи призначено на 22.12.2015 р.

14.12.2015 р. третьою особою через загальний відділ суду було подано письмові пояснення по справі згідно із змістом яких позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 24.11.2015 р., а також необхідністю витребування додаткових доказів, розгляд справи відкладено на 14.01.2016 р.

13.01.2016 р. представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 22.12.2015 р. через загальний відділ суду було подано витребувані документи.

14.01.2016 р. представником третьої особи через загальний відділ суду було подано письмові пояснення по справі.

Представник позивача в судове засідання 14.01.2016 р. з'явився, вимоги ухвал суду виконав, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 14.01.2016 р. не з'явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 14.01.2016 р. не з'явився, вимоги ухвал суду виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Належне повідомлення третьої особи про час та місце розгляду справи підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №741 (№160) згідно якого ухвала суду від 22.12.2015 р. отримана третьою особою 04.01.2016 р.

Окрім того, за висновком суду, відповідач також був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст. 65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п. 11 листа Вищого господарського суду України №01-8/123 від 15.03.2007 р. «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Як вбачається із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, яка міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою http://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch, місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 03087, м. Київ, вул. Уманська, 23/9 кв. 2.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 22.12.2015 р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверт з вказаною вище ухвалою було повернуто на адресу суду з відміткою «Організація вибула».

У відповідності до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Господарським судом також прийнято до уваги, що попередня судова кореспонденція, скерована на адресу відповідача, також була повернута до суду з відміткою «Організація вибула».

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м. Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

З приводу неявки відповідача в судові засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №11 від 17.10.2014 р. «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010 р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005 р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004 р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 22.12.2015 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач в процесі розгляду спору так і не скористався правами, що передбачені господарським процесуальним законодавством, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка відповідача та третьої особи не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 14.01.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом 27.03.2013 р. між Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією (орендодавець), Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» (орендар) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА (надалі - Договір), на підставі якого орендодавцем передано в оренду орендарю нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Уманська, 23/9 для розміщення офісних приміщень організацій інших видів діяльності, надання побутових послуг (ремонт електричних годинників), інше використання нерухомого майна (кімнати відпочинку для електромонтерів).

Відповідно до пп. 2.1, 2.2, 2.4 Договору об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 148,4 кв.м.; вартість об'єкта оренди згідно із затвердженим висновком про вартість майна станом на 31.01.2012 р. становить 803 000,0 грн. без ПДВ; об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує балансоутримувачу орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п. 12, 21, 30 таблиці 2 п. 22 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 р. №34/6250, розрахунок якої оформлюється додатком та є невід'ємною частиною договору та на дату підписання договору в цілому становить 9 045,47 грн. (без ПДВ) за місяць.

В пункті 3.2 Договору сторони визначили, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою. А також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, розрахунок якої оформляється додатком та є невідємною частиною договору (Додаток №4) та сплачується орендарем разом з орендною платою (п. 3.4 Договору).

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Пунктом 4.2 Договору визначено обов'язок орендаря своєчасно та у повному обсязі вносити орендні платежі.

Згідно з п. 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Положеннями п. 6.7 Договору визначено, що при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

Відповідно до п. 9.1 Договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 27.03.2013 р. до 26.03.2016 р.

Згідно із п. 9.6 Договору на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

На виконання умов Договору 27.03.2013 р. між сторонами було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди площею 148,40 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Уманська, 23/9.

09.06.2015 р. та 10.09.2015 р. орендодавець звернувся до відповідача із претензіями №38-2738/03 та №38-5311/03 про сплату заборгованості по орендній платі та компенсації витрат по сплаті земельного податку, на які останній відповіді не направив та грошові кошти за зобов'язанням не перерахував.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по внесенню орендної плати та компенсації витрат по сплаті земельного податку за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 83 218,77 грн. за період з 01.04.2014 р. по 01.09.2015 р., пені у розмірі 4 779,58 грн., інфляційних втрат у розмірі 11 359,11 грн. та 3% річних у розмірі 909,36 грн., які нараховані на суму заборгованості, а також наявності підстав для розірвання договору та виселення відповідача із займаного приміщення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Вказаний договір оренди є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (акт приймання-передачі об'єкта оренди від 27.03.2013 р.) підтверджується факт передачі нерухомого майна в оренду, користування ним відповідачем у спірний період та (претензії щодо сплати заборгованості, акт звіряння розрахунків за договором, розрахунок суми заборгованості по орендній платі, розрахунок заборгованості по компенсації плати за землю) існування за відповідачем станом на момент вирішення спору заборгованості зі сплати орендної плати 83 218,77 грн., яка виникла за період з 01.04.2014 р. по 01.09.2015 р.

Частинами 1 та 3 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.6 Договору оренди строк виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті орендних платежів за договором на момент розгляду справи настав.

Пунктом 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Проте, відповідач взятого на себе грошового зобов'язання по сплаті орендних платежів належним чином не виконав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті орендних платежів у розмірі 83 218,77 грн. за період з 01.04.2014 р. по 01.09.2015 р. на підставі Договору та настання строку виконання такого зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» заборгованості по сплаті орендних платежів у розмірі 83 218,77 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Крім того, позивачем за прострочення виконання грошового зобов'язання по сплаті орендних платежів заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 779,58 грн. за період з 01.05.2015 р. по 31.08.2015 р., 3% річних у розмірі 909,36 грн. за період з 01.04.2014 р. по 30.08.2015 р. та інфляційні втрати у розмірі 11 359,11 за період з квітня 2014 р. по грудень 2015 р.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодекс України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.2 Договору встановлено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Пунктом 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при розрахунку пені невірно визначено періоди нарахування пені, виходячи з положень п. 3.6 Договору та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
14 076,41 грн.23.06.2015 - 27.08.20156630.0000%0.164%1 527,19 грн.
14 076,41 грн.28.08.2015 - 31.08.2015427.0000%0.148%83,30 грн.
19 486,51 грн.21.07.2015 - 27.08.20153830.0000%0.164%1 217,24 грн.
19 486,51 грн.28.08.2015 - 31.08.2015427.0000%0.148%115,32 грн.
19 362,71 грн.21.08.2015 - 27.08.2015730.0000%0.164%222,80 грн.
19 362,71 грн.28.08.2015 - 31.08.2015427.0000%0.148%114,58 грн.
3 280,43 грн.

Таким чином, за перерахунком суду розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 3 280,43 грн. В іншій частині - 1 499,15 грн. пеню нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 р.; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» №39 від 29.09.97 р., а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Зокрема, рекомендації Верховного Суду України, викладені в листі №62-97р від 03.04.1997 р. щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачають, що сума, яка внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з розрахунком травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за період з 01.04.2014 р. по 31.08.2015 р., суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при розрахунку інфляційних нарахувань не вірно визначено період нарахування інфляційних нарахувань, виходячи з положень п. 3.6 Договору та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
21.05.2014 - 31.08.201511 563,58 грн.1.5626 499,75 грн.
21.06.2014 - 31.08.2015370,09 грн.1.547202,25 грн.
22.07.2014 - 31.08.2015440,25 грн.1.540237,94 грн.
21.08.2014 - 31.08.2015120,24 грн.1.52863,51 грн.
23.09.2014 - 31.08.201548,59 грн.1.48523,57 грн.
21.10.2014 - 31.08.201597,56 грн.1.45043,94 грн.
21.11.2014 - 31.08.2015356,46 грн.1.423150,89 грн.
23.12.2014 - 31.08.2015303,55 грн.1.382115,91 грн.
21.02.2015 - 31.08.20153 942,34 грн.1.2731 075,65 грн.
21.05.2015 - 31.08.20156 787,16 грн.0.986-94,96 грн.
23.06.2015 - 31.08.201514 076,41 грн.0.982-252,25 грн.
21.07.2015 - 31.08.201519 486,51 грн.0.992-155,89 грн.
21.08.2015 - 31.08.201519 362,71 грн.1.0000,00 грн.
7 910,31 грн.

Таким чином, загальна сума інфляційних нарахувань за період з 01.04.2014 р. по 31.08.2015 р., яка підлягає стягненню з відповідача становить 7 910,31 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань в сумі 3 448,80 грн. позивачу належить відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 01.04.2014 р. по 31.08.2015 р., суд дійшов висновку, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при розрахунку 3% річних не вірно визначено період нарахування 3% річних, виходячи з положень п. 3.6 Договору та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
11 563,58 грн.21.05.2014 - 31.08.20154683%444,80 грн.
370,09 грн.21.06.2014 - 31.08.20154373%13,29 грн.
440,25 грн.22.07.2014 - 31.08.20154063%14,69 грн.
120,24 грн.21.08.2014 - 31.08.20153763%3,72 грн.
48,59 грн.23.09.2014 - 31.08.20153433%1,37 грн.
97,56 грн.21.10.2014 - 31.08.20153153%2,53 грн.
356,46 грн.21.11.2014 - 31.08.20152843%8,32 грн.
303,55 грн.23.12.2014 - 31.08.20152523%6,29 грн.
3 942,34 грн.21.02.2015 - 31.08.20151923%62,21 грн.
6 787,16 грн.21.05.2015 - 31.08.20151033%57,46 грн.
14 076,41 грн.23.06.2015 - 31.08.2015703%80,99 грн.
19 486,51 грн.21.07.2015 - 31.08.2015423%67,27 грн.
19 362,71 грн.21.08.2015 - 31.08.2015113%17,51 грн.
780,45 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних за період з 01.04.2014 р. по 31.08.2015 р., яка підлягає стягненню з відповідача становить 780,45 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 128,91 грн. позивачу належить відмовити.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 95 189,96 грн., з них: основного боргу - 83 218,77 грн., пені - 3 280,43 грн., 3% річних - 780,45 грн. та інфляційних нарахувань - 7 910,31 грн.

Щодо позовних вимог про розірвання Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА від 21.03.2013 р. та виселення відповідача з нежилого приміщення загальною площею 148,4 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Уманська, 23/9, передавши зазначений об'єкт оренди позивачу по акту прийому-передачі, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Приписами ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

За умовами ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 782 Цивільного кодексу України визначено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Зокрема, вказаною нормою права передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Тобто, ст. 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування об'єктом оренди протягом трьох місяців. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 08.05.2012 р. Верхового Суду України по справі №3-26гс12.

При цьому, вказану норму слід розуміти таким чином, що право на відмову від договору та право вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плати, виникає, якщо останній не здійснює розрахунків протягом 3 місяців підряд. Вказану правову позицію наведено у постанові від 12.06.2007 р. Верховного суду України по справі №24/272.

Відповідно до п. 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі, протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково.

Положеннями частин 2, 3 та 4 ст. 188 Господарського кодексу України унормовано, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Судом встановлено, що 19.09.2015 р. позивач надіслав на адресу відповідача пропозицію №108-16602/01 від 16.09.2015 р. про дострокове розірвання Договору оренди, відповідно до якої пропонував розглянути та прийняти пропозицію про дострокове розірвання договору, про що в двадцятиденний строк повідомити письмово, а приміщення передати орендодавцю за актом приймання-передачі.

Втім, конверт з вказаною вище пропозицією було повернуто на адресу позивача з відміткою «Організація вибула», що підтверджується копією конверту долученою до матеріалів справи.

Водночас, право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 Цивільного кодексу України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до п. 9.6 Договору, на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Як було встановлено вище, відповідачем всупереч умов Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА від 21.03.2013 р. не було внесено плату за користування об'єктом оренди у період з 01.04.2014 р. по 01.09.2015 р. на загальну суму 83 218,77 грн., тобто, фактично за сімнадцять місяців поспіль.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання орендарем своїх обов'язків із внесення орендних платежів за Договором №291 СРДА від 21.03.2013 р. протягом більш ніж трьох місяців підряд, суд дійшов висновку, що у орендодавця виникло право на відмову від договору оренди на підставі ст. 782 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА від 21.03.2013 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

За умовами п. 4.15 Договору, орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі балансоутримувачу. Акт приймання-передачі об'єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем.

Так, з припиненням договору відповідач втрачає статус орендаря і, оскільки належних доказів щодо підтвердження права користування орендованим приміщенням відповідач не надав, то вимога позивача про виселення відповідача з орендованого приміщення за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА від 21.03.2013 р., передавши по акту приймання-передачі об'єкта оренди позивачу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» задовольнити частково.

2. Розірвати Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №291 СРДА від 21.03.2013 р., укладений між Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією, Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ».

3. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» (03087, м. Київ, вул. Уманська, 23/9 кв. 2; ідентифікаційний код 21576164) з нежитлового приміщення загальною площею 148,4 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Уманська, 23/9, передавши по акту прийому-передачі зазначене приміщення Комунальну підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». Видати наказ.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛУЖБА ЧАСУ» (03087, м. Київ, вул. Уманська, 23/9 кв. 2; ідентифікаційний код 21576164) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, 6; ідентифікаційний код 35756919) основну заборгованість у розмірі 83 218 (вісімдесят три тисячі двісті вісімнадцять) грн. 77 коп., пеню у розмірі 3 280 (три тисячі двісті вісімдесят) грн. 43 коп., 3% річних у розмірі 780 (сімсот вісімдесят) грн. 45 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 910 (сім тисяч дев'ятсот десять) грн. 31 коп. та судовий збір у розмірі 3 740 (три тисячі сімсот сорок) грн. 50 коп. Видати наказ.

5. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 19.01.2016 р.

Суддя В.О. Демидов