РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

27 січня 2016 року Справа № 918/2063/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання Вощук О.А.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна на ухвалу господарського суду Рівненського області від 08.12.15 р. у справі №918/2063/13

за позовом (стягувач): Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна"

до відповідача (боржник): Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення в сумі 7 407 581 грн. 33 коп.

орган державної виконавчої служби: Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області

за участю представників:

позивача - не з'явився.

відповідача - ОСОБА_1 (за довіреністю № 03-05/46/46 від 04.01.2016 р.)

органу державної виконавчої служби - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення 7407581 грн. 33 коп. боргу, з яких: 5750641 грн. 84 коп. заборгованість за поставлений природний газ, 548501 грн. 90 коп. пеня, 7% штрафу в сумі 862019 грн. 88 коп., інфляційних втрат в сумі 40299 грн. 85 коп. та 3 % річних в сумі 206117 грн. 85 коп.

25 лютого 2014 року судом винесено рішення по даній справі, яким позов задоволено частково та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5746679 грн. 35 коп. заборгованості, 512319 грн. 52 коп. пені, 546405 грн. 79 коп. штрафу, 40277 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 204849 грн. 89 коп. 3% річних та 65502 грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

18 березня 2014 року на виконання рішення суду від 25 лютого 2014 року було видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 08.12.15р. у справі №918/2063/13 задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання наказу господарського суду від 18 березня 2015 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 512319 грн. 52 коп. пені, 546405 грн. 79 коп. штрафу, 40277 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 204849 грн. 89 коп. три процента річних.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, позивач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (арк.справи 77-79).

У скарзі апелянт, зокрема, звертає увагу, що наказ господарського суду Рівненської області від 18.03.14 року про стягнення з ТзОВ "Рівнетеплоенерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": 12319 грн. 52 коп. пені, 546405 грн. 79 коп. штрафу, 40277 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 204 849 грн. 89 коп. 3% річних, який боржник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, був виданий на виконання рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.15р. у справі №918/2063/14, що набрало законної сили.

Позивач вважає помилковим посилання боржника на Закон України від 14.05.2015р. №423-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (набрав чинності 06.06.2015 р.), яким доповнено ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» частиною 13, як на підставу визнання наказу від 18.03.14р. таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається із змісту частини 13 (якою доповнено ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу»), списання пені, штрафних та фінансових санкцій слід розглядати як невід'ємну частину реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, не погашеної на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Списання зазначених сум пені, штрафних та фінансових санкцій скаржник вважає одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою, тобто у відриві від контексту всієї частини 13 статті 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Вважає, що на це вказує також сам зміст абзацу 3 вищезазначеної частини 13 статті 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», з якого випливає списання пені, штрафних та фінансових санкцій за умови виконання вимог цієї частини.

Також зазначає, що частиною 13 статті 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» передбачена реструктуризація заборгованості за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, а у даній судовій справі не стягувалася така заборгованість, стягувались відповідні нарахування за 2013 рік по заборгованості 2013 року, що була погашена ще в 2013 році.

Стверджує, що норми ст.117 Господарського процесуального кодексу України не передбачають випадку визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню у разі примусового виконання цього наказу державною виконавчою службою.

Посилаючись на правові положення ст.230 Господарського кодексу України, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, постанов Верховного Суду України від 04.07.11р. у справі N3-57гс10 та від 24.10.2011р. у справі N2-65гс11, скаржник стверджує, що правова природа суми збільшення боргу боржника на встановлений індекс інфляції та 3% річних полягає у відшкодуванні кредитору понесених ним втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів під час прострочення боржника та отриманні кредитором компенсації (плати) за користування боржником належними кредитору коштами. Отже, зобов'язання божника зі сплати кредитору суми боргу, збільшеної на встановлений індекс інфляції, та трьох процентів річних є збільшенням розміру грошового зобов'язання боржника, пов'язаним з його простроченням, та не являються санкціями.

Просить суд не брати до уваги доводи відповідача з посиланням на Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» від 12.05.2011р. №3319-VI, оскільки даний закон не регулює спірні відносини та втратив чинність 30.06.2012р.

Вважає помилковими доводи відповідача з посиланням на Закон України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку» від 06.09.2012р. N5213-VІ, оскільки даний спеціальний закон не регулює спірні відносини.

Стверджує, що встановлення у п.4 ч.1 ст.2 вказаного спеціального Закону списання заборгованості також з трьох відсотків річних та індексу інфляції у складі фінансових санкцій для підприємств оборонно-промислового комплексу, не свідчить про включення законодавцем до складу поняття «фінансові санкції» зобов'язань з оплати трьох відсотків річних та індексу інфляції у всіх інших законах, а навпаки вказує на встановлення законодавцем у цьому спеціальному законі виключення з загального правила, оскільки в інших законах, в тому числі, «Про нафту і газ», «Про засади функціонування ринку природного газу» законодавець не виокремлює у складі фінансових санкцій трьох відсотків річних та індексу інфляції.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 08.12.2015р. у справі №918/2063/13, прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «Рівнетеплоенерго» у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.01.2016р. відновлено ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" строк на звернення з апеляційною скаргою, розгляд скарги призначено на 27.01.2016р. об 12:15 год. (арк.справи 75, 76)

Від товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (арк.справи 95-97).

У відзиві відповідач, зокрема зазначає, що 06.06.2015р. набрав чинності Закон України від 14.05.2015р. №423-VІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Закон № 423- VIII), яким внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Зокрема, статтю 18 Закону доповнено частиною 13 такого змісту:

"13. Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини".

На день набрання чинності Законом №423-VIII в обліку обох підприємств, і НАК "Нафтогаз України" і ТОВ «Рівнетеплоенерго» значилася заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.2014 року (сума основного боргу) за договорами укладеними до цієї дати, а саме: за договором №13/3184-БО-28 від 28.12.2012 р. (судовий наказ №918/483/14), в сумі 2917230,24 грн.; за договором №14/2608/11 від 30.09.2011 р. (судовий наказ №918/2063/13), 5750641,84 грн.

03.09.2013 року, в межах строків визначених Законом України 423-VІІІ, ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснило повне погашення суми основного боргу за спожитий природний газ спожитий до 01.01.2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями.

За таких умов, ТОВ «Рівнетеплоенерго» виконавши умови, передбачені Законом 423-VІІІ, отримало право на списання пені, штрафних та фінансових санкцій, які підлягають стягненню за рішенням суду.

Також зазначає, що законом не передбачено існування порядку списання заборгованості із пені, штрафних та фінансових санкцій на підставі ч. 13 ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», у формі окремого нормативного акта. Тому, з метою узгодження сум непогашеної заборгованості за спожитий природний газ, 03.09.2015 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» звернулось до ПАТ НАК «Нафтогаз України» із пропозицією підписати акт звіряння розрахунків, станом на зазначену дату. Супровідний лист за № 03-05/2756/2142 з доданим актом звіряння розрахунків було здано в канцелярію ПАТ НАК «Нафтогаз України» та зареєстровано за вхідним номером 5117/18-15 від 03.09.2015 року. В даному акті звіряння розрахунків мало місце застереження, що у випадку відсутності заперечень від ПАТ НАК «Нафтогаз України» щодо наведеної в акті інформації, протягом 10-ти днів з моменту його отримання, такий акт вважається узгодженим.

Заперечень або зауважень на зазначений акт ТОВ «Рівнетеплоенерго» від позивача не отримувало, відтак, такий акт вважається узгодженим із ПАТ НАК «Нафтогаз України».

У зв'язку з цим, 18.09.2015р. товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» Протоколом засідання комісії з питань реструктуризації та списання заборгованості за спожитий природний газ, створеної наказом директора №331 від 17.09.2015 року, встановлено, що станом на 05.06.2015 року, залишаються непогашеними пені, штрафні та фінансові санкції, які підлягають стягненню на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» у відповідності до рішень судів, що набрали законної сили і не погашені станом на 05.06.2015 року, у тому числі й за рішенням господарського суду Рівненської області від "25" лютого 2014 р. у справі №918/2063/13 (договір №14/2608/11-БО від 30.09.2011 р.) про стягнення 512 319грн. 52 коп. пені, 546 405 грн. 79 коп. штрафу, 40 277 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 204 849 грн. 89 коп. 3% річних.

Дане рішення комісії ТОВ «Рівнетеплоенерго» було доведене до відома ПАТ НАК «Нафтогаз України» листом 03-05/3091/2368 від 23.09.2015 року, в якому повідомлялось про припинення зобов'язань та списання ухвалених до стягнення сум пені, штрафних та фінансових санкцій, які припинилися та підлягати списанню на підставі Закону України №423-VIII та п. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", у тому числі і за рішенням господарського суду Рівненської області від "25" лютого 2014 р. у справі №918/2063/13.

Тому відповідач вважає, що на підставі ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України та відповідно до ч.13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час існування правовідносин), зобов'язання ТОВ «Рівнетеплоенерго» перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" з оплати пені, інфляційних втрат та 3% річних, що підлягали стягненню на підставі рішення господарського суду Рівненської області у справі №918/485/14 - припинилися.

Також зазначає, що у звязку з відсутністю затвердженого Кабінетом Міністрів України типового договору про реструктуризацію заборгованості за природний газ, спожитий з по 31.12.2014р., не було можливим укладення відповідного договору між позивачем та відповідачем.

Відповідач стверджує, що віднесення три процента річних та інфляційних нарахувань до фінансових санкцій унормовано податковим законодавством та законодавством про врегулювання питань заборгованості за природний газ, зокрема: ч.1.265 ст.14 Податкового кодексу України, ст.2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", ст.2 Закону України від 6 вересня 2012 року №5213-У1 "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку". Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці, про що свідчать, зокрема, постанови Вищого господарського суду України від 10 липня 2012 року у справі № 17/191, від 17 липня 2012 у справі № 42-153, від б грудня 2012 у справі № 6/338, від 15 січня 2013 у справі №42/128-35/461.

Тому відповідач вважає, при прийнятті оскаржуваної ухвали господарський суд Рівненської області повністю зясував всі обставини, що мають значення для справи та прийняв у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права.

Просить суд залишити ухвалу господарського суду Рівненської області від 08.12.2015 року у справі №918/2063/13 без змін, а апеляційну скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 27.01.2016р. представник відповідача заперечив проти доводів скаржника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Позивач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому законом порядку (арк.справи 92).

Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області також не забезпечив явку свого представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому законом порядку (арк.справи 94).

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та органу ДВС.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно ч.1 ст.116 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Частинами 2 - 5 статті 117 ГПК України визначено підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом заяв стягувачів або боржників про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом.

Однією з підстав для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, є відсутність обов`язку боржника за наказом повністю чи частково у зв`язку з його припиненням іншою особою або з інших причин.

Також, п.3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», встановлено, що частина 4 статті 117 ГПК України містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами боржників: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

6 червня 2015 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2015 року № 423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно якого статтю 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" доповнено, зокрема, частиною 13.

Частиною 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції Закону України від 14 травня 2015 року №423-VIII, надалі - закон) передбачено наступне: «Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини. У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін. Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України».

Як вірно зазначено судом першої інстанції, предметом регулювання у зазначеній вище статті є заборгованість, що залишилась непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", а саме 6 червня 2015 року, за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року та за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду).

Як свідчать матеріали справи, станом на 6 червня 2015 року за наказом від 18 березня 2014 року у відповідача перед позивачем рахувалася заборгованість в сумі 5 746 679 грн. 35 коп. за спожитий газ за період з 2011 року по 2012 рік.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №1 від 3 вересня 2015 року на суму 5750641 грн. 84 коп. (арк.справи 176), згідно якого відповідач оплатив позивачу борг за договором від 30 вересня 2011 року за спожитий природний газ.

Листом від 3 вересня 2015 року №03-05/2756/2142 відповідач звернувся до Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (арк.справи 177), за змістом якого повідомляло останнього, що станом на 3 вересня 2015 року боржник виконав умову погашення заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій), що залишилося непогашеною на день набрання чинності Законом України № 423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", непогашеною залишилися суми пені, штрафних та фінансових санкцій на суму 17 778 228 грн. 01 коп., що згідно закону підлягають списанню.

Як вбачається з акту звірки розрахунків (арк.справи 178), станом на 4 вересня 2015 року, заборгованість по пені, штрафних санкціях і фінансових санкціях відповідача перед позивачем, станом на момент розгляду заяви становила 17 778 228 грн. 01 коп. Таким чином, товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" непогашена заборгованість перед публічним акціонерним товариством "НАК" Нафтогаз" за договором від 30 вересня 2011 року № 14/2608/11 у сумі 512 319 грн. 52 коп. пені, 546 405 грн. 79 коп. штрафу, 40 277 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 204 849 грн. 89 коп. три процента річних та 65 502 грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, суму основного боргу за спожитий природний газ згідно договору купівлі-продажу природного газу від 30 вересня 2011 року №14/2608/11 в сумі 5750641 грн. 84 коп. боржником погашено в межах трьохмісячного строку, передбаченого Законом.

З огляду на вказане, боржник просив стягувача врегулювати питання дотримання пункту 13 статті 18 Закону в частині списання пені, штрафних та фінансових санкцій, і провести відповідні корегування у бухгалтерському обліку стягувача (лист від 23 вересня 2015 року № 03-05/3091/2368, арк.справи 183).

В матеріалах справи відсутня відповідь стягувача на вищезазначені листи.

Господарським судом враховується, що боржником виконано вимогу Закону № 423-VIII та, відповідно, пункту 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" щодо погашення заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року в межах встановленого строку та в повному обсязі, що визнано самим стягувачем у судовому засіданні 8 грудня 2015 року.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 201 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, у тому числі й у випадках, передбаченим цим Кодексом або іншими законами.

З урахуванням викладеного, на підставах, встановлених Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв на час існування спірних правовідносин), зобов'язання ТОВ "Рівнетеплоенерго" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з оплати пені, інфляційних втраті та 3% річних, що підлягали стягненню на підставі рішення господарського суду Рівненської області у справі № 918/2063/13 відповідно припинилися.

Щодо посилань скаржника на той факт, що з 1 жовтня 2015 року вказаний Закон втратив чинність, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки статтею 58 Конституції України, визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Апелянт посилається на те, що списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій у розумінні Закону є частиною процедури реструктуризації заборгованості (на підставі типового договору, форма якого мала бути затверджена Кабінетом Міністрів України), і з огляду на те, що така форма не була затверджена Кабінетом Міністрів України, відповідно процедуру реструктуризації не було дотримано, підстави для списання спірних сум штрафних та фінансових санкцій відсутні.

Як вбачається зі змісту частини 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (у редакції до 1 жовтня 2015 року), реструктуризація, визначена абзацом 1 даного пункту, здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Жодних обмежень чи застережень щодо здійснення НАК "Нафтогаз України" списання вказаних сум даної нормою Закону не передбачено, як і не поставлено таке списання у безпосередню залежність від укладення відповідних договорів реструктуризації, а тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, належне та своєчасне виконання боржником умов частини 13 статті 18 Закону є підставою для здійснення стягувачем дій, передбачених даною статтею та списання передбачених Законом сум.

Також, скаржник висловив заперечення стосовно заяви боржника в частині списання трьох процентів річних та інфляційних втрат, які, на його думку, не є фінансовими санкціями в розумінні частині 13 статті 18 Закону.

Відповідно до частини 1.265 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Законами України неодноразово вирішувались питання, пов'язані із заборгованістю у важливих галузях економіки країни, які були функціональними та чинними певний проміжок часу.

Так, статтею 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" від 12 травня 2011 № 3319-VI (втратив чинність 30 червня 2012 у зв'язку із закінченням строку його дії) встановлено, що на умовах, визначених цим Законом, підлягає списанню, у тому числі, заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом (частина 2.2).

Також, статтею 2 Закону України від 6 вересня 2012 року №5213-VI "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" встановлено, що на умовах, визначених цією статтею, підлягають списанню, у тому числі, заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам оборонно-промислового комплексу на заборгованість за природний газ та послуги з його транспортування, теплову енергію, електричну енергію та надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 1 вересня 2012 року і не сплачені станом на дату набрання чинності цим Законом (частина 4).

Отже, віднесення три процента річних та інфляційних нарахувань до фінансових санкцій унормовано податковим законодавством та законодавством про врегулювання питань заборгованості, зокрема, за природний газ.

Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці, про що свідчать, зокрема, постанови Вищого господарського суду України від 10 липня 2012 року у справі № 17/191, від 17 липня 2012 у справі № 42-153, від 6 грудня 2012 у справі № 6/338, від 15 січня 2013 у справі № 42/128-35/461.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що три процента річних та інфляційні втрати підпадають під визначення "фінансові санкції", застосоване у статті 18 Закону.

Отже, оскільки на день подання заяви обов'язок товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", щодо сплати пені у сумі 512 319 грн. 52 коп., 546 405 грн. 79 коп. штрафу, 40 277 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 204 849 грн. 89 коп. 3 процента річних, згідно з наказом господарського суду Рівненської області від 18 березня 2015 року №912/2063/13 на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відсутній, вказаний наказ не підлягає виконанню у даній частині.

За таких обставин, господарським судом Рівненської області правомірно задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання наказу господарського суду від 18 березня 2015 року таким, що не підлягає виконанню в частині, яка стосується стягнення із заявника пені в сумі 512 319 грн. 52 коп., 546 405 грн. 79 коп. штрафу, 40 277 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 204 849 грн. 89 коп. три процента річних.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.104, 106 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду винесена у відповідності до норм матеріального та процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105, 106, 117 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна на ухвалу господарського суду Рівненського області від 08.12.15 р. у справі №918/2063/13 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.