РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа № 902/1258/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача - Мельник М.В., довіреність в справі; Саєнко В.В., довіреність в справі.

відповідача 1 - Задарко Ю.М., договір про надання правової допомоги в справі

відповідача 2 - Задарко Ю.М., договір про надання правової допомоги в справі

третої особи - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

на рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.15 р. у справі № 902/1258/15 (суддя Говор Н.Д. )

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Туль-Чікен"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" ОСОБА_4

про стягнення заборгованості 3 880 191,48 грн.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю суддів Сініциної Л.М., Олексюк Г.Є. та відповідно до п. 6.3. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді. У справі № 902/1258/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Гулова А.Г., суддя Грязнов В.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.11.2015 р. у справі № 902/1258/15 (суддя Говор Н.Д.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туль- Чікен», за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення заборгованості 3 880 191,48 грн задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" на користь Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (просп. Перемоги, 41, м. Київ, 03057, ідентифікаційний код 19357489) 19 832,69 грн., в т. р. 5 188 грн. 88 коп. відсотків, 1 510 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 112,41 грн. 3% річних, 2 021,40 грн. інфляційних втрат, 11 000 грн. штрафу за порушення умов п. 4.2. 5 Кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р.

Звернуто стягнення суми 19 832,69 грн., в т. р. 5 188 грн. 88 коп. відсотків, 1510 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 112,41 грн. 3% річних, 2 021,40 грн. інфляційних втрат, 11 000 грн. штрафу за порушення умов п. 4.2. 5 Кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р. на предмет застави за Договором застави , посвідченим приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Носовим В.В., зареєстрованим в Реєстрі за №39 від 18.01.2013 р., а саме кліткове обладнання для утримання родильного стаду ТБР 2009 року випуску, заводський номер 529-4, інвентарний номер 181, що знаходиться за адресою: Вінницька обл., Тульчинський район, смт. Шпиків, вул. Шевченка, 149, з визначеним способом реалізації шляхом продажу предмета застави на прилюдних торгах, призначених у ході виконавчого провадження за початковою ціною 429 849,96 грн., відповідно до Звіту про оцінку, здійсненого суб'єктом оціночної діяльності станом на 07.10.2015 р.

Звернуто стягнення суми 19 832,69 грн., в т.р. 5 188 грн. 88 коп. відсотків, 1 510 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, 112,41 грн. 3% річних, 2 021,40 грн. інфляційних втрат, 11 000 грн. штрафу за порушення умов п. 4.2. 5 Кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р. на предмет застави за Договором застави № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013 р., а саме кліткове обладнання для вирощування ремонтного молодняку в багатоярусних батареях ТБЦ СД на 99456 п/м 2013 року випуску, заводський № 907, інвентарний № 332, що знаходиться за адресою: Вінницька обл., Тульчинський район, смт. Кирнасівка, вул. Леніна 1, з визначеним способом реалізації шляхом продажу предмета застави на прилюдних торгах, призначених у ході виконавчого провадження за початковою ціною 2 205 855, 25 грн., відповідно до Звіту про оцінку, здійсненого суб'єктом оціночної діяльності станом на 07.10.2015 р.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (вул. Леніна 2, смт. Кирнасівка, Тульчинський район, Вінницька область, 23652, ідентифікаційний код 30067623) до спеціального фонду Державного бюджету України 297,49 грн. судового збору.

В позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 1 405 555,44 грн., відсотками у сумі 556 370,26 грн., пені за прострочення сплати кредиту у сумі 580 321,12 грн., пені за прострочення сплати відсотків у сумі 154 789,17 грн., річних у сумі 55 386,17 грн., інфляційних нарахувань у сумі 1 056 936,63 грн., штрафу за порушення умов п. 4.2. 5 кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р. у сумі 29 000 грн., штрафу за порушення умов договору застави № 39 від 18.01.2013 р. у сумі 11 000 грн. та штрафу за порушення умов договору застави № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013 р. у сумі 11000 грн., за кредитним договором №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р., в т. р. шляхом стягнення на заставне майно, - відмовлено.

В позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Туль-Чікен" відмовлено повністю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що боржник та поручителі фактично достроково виконали зобов'язання з повернення кредиту частково у сумі 1 480 411, 12 грн. у відповідності до п. 4.1.2, 2.12 Кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р., згідно з якими позичальник має право проводити повне або часткове дострокове погашення заборгованості за цим договором, а моментом (днем) повернення суми кредиту, його частини, процентів, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, визначених цим Договором вважається день зарахування на відповідні рахунки Банку у відповідності до п.2.11 та 2.13 цього Договору.

За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що зобов'язання з повернення кредитних коштів за Кредитним договором №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р. були виконані частково у сумі 1 480 411, 12 грн. шляхом сплати коштів на рахунок № 7001 в АТ "Брокбізнесбанк", який був відкритий відповідно до п. 2.11 Кредитного договору, а тому заборгованість в цій частині станом на день звернення позивача з позовом до суду була відсутня; позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом стверджуються Кредитним договором № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р., додатковими угодами № 2, 3 від 24.04.2013 р. до Кредитного договору № 01 KLN Ur 13, розрахунком, іншими матеріалами справи і підлягають задоволенню судом у сумі 5 180, 88 грн. відсотків за користування кредитом за період за період з 30.01.2014 р. по 21.07.2015 р. на підставі ст. 526, 1054 ЦК України; позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати відсотків стверджуються кредитним договором № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р., розрахунком, іншими матеріалами справи і підлягають частковому задоволенню судом у сумі 1510 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 09.04.2014 р. по 21.07.2015 р., на підставі ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України; крім того, позивач пред'явив до стягнення 40 000 грн. штрафу за порушення умов Кредитного договору, 11000 грн. штрафу за порушення умов договору застави від 18.01.2013 р., 11 000 грн. штрафу за порушення умов договору застави від 24.04.2013 р. Разом з тим, вказані штрафи були нараховані на час пред'явлення позову до суду, тобто 11.08.2015 р., отже, поза межами строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України для нарахування штрафних санкцій; позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат за прострочення сплати процентів підтверджуються кредитним договором № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013р., додатковими угодами № 2, 3 від 24.04.2013 р. до кредитного договору № 01 KLN Ur 13, розрахунком, іншими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в сумі 112,41 грн. 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 21.07.2015 р., 2021,40 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2014 р. по 30.06.2015 р. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, в частині стягнення пені, річних, інфляційних нарахувань за прострочення сплати тіла кредиту задоволенню не підлягають, оскільки термін сплати частини тіла кредиту у сумі 12 695,62 грн., на час звернення позивача з позовом до суду не настав; судом встановлено факт невиконання ТОВ "Едельвейс" основного зобов'язання за Кредитним договором , забезпеченого заставою за Договорами застави у загальному розмірі 19 832,69 грн., а позовні вимоги в частині звернення стягнення на заставлене майно підлягають частковому задоволенню на зазначену суму; всупереч вимогам п.3.1, 3.2 та п. 6.7 Договору Поруки Банк не надіслав цінним листом з повідомленням Поручителю вимоги про зобов'язання виконати боргові зобов'язання боржника, а тому відповідно до ст. 3 Договору поруки у поручителя не настало обов'язку солідарного виконання зобов'язання з повернення кредиту.

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що місцевий суд помилково дійшов до висновку про дострокове часткове погашення Боржником та його поручителями боргу за кредитним договором виходячи з наступного.

Так, відповідно до виписки по особовому рахунку ТОВ «Туль-Чікен» за період 28.02.2014 року по 19.10.2015 року, станом на ранок 28.02.2014 року на рахунку ТОВ «Туль-Чікен» перебували грошові кошти у розмірі 670 542,22 грн. Таким чином, АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» не мав можливості провести платіж за платіжним дорученням №9 ТОВ «Туль-Чікен» від 28.02.2014 року на суму 1 332 300,00 грн., оскільки вказана сума була відсутня на рахунку платника.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ТОВ «Едельвейс» за період 28.02.2014 року по 19.10.2015 року, станом на ранок 28.02.2014 року на рахунку ТОВ «Едельвейс» перебували грошові кошти у розмірі 20 080,62 грн. Упродовж дня 28.02.2014 року на рахунок ТОВ «Едельвейс» надійшли грошові кошти у розмірі 41 500,00 грн., що дало можливість провести платіж за платіжним дорученням ТОВ «Едельвейс» № 31 від 28.02.2014 року на суму 61111,12 грн. на погашення Кредитної заборгованості. Таким чином, АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» не мало можливості провести платіж за платіжним дорученням №30 ТОВ «Едельвейс» від 28.02.2014 року на суму 10 000,00 грн., оскілька вказана сума була відсутня на рахунку платника.

Щодо перерахування з поточного рахунку 77 000,00 грн. ОСОБА_4 на погашення Кредиту скаржник зазначає, що відповідно до п. 6.4.4 Договору №В_180723796 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки від 04.02.2014 року, який було укладено між АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_4, Банк зобов'язується забезпечити виконання розрахунків по операціях з використанням платіжної картки. Таким чином, ОСОБА_4 для перерахування коштів на погашення Кредитної заборгованості необхідно було з'явитись до відділення Банку та перерахувати необхідну суму через касу Банку із використанням платіжної картки.

Скаржник вважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за Кредитним договором, а тому не проведення Банком платежів за деякими платіжними дорученнями на погашення кредиту не мають жодного відношення до даної справи, оскільки не врегулюванні Кредитним договором, а регулюються окремими договорами на розрахунково-касове обслуговування.

Вказує, що п. 2.12 Кредитного договору Моментом (днем) повернення суми Кредиту, його частини, процентів, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, визначених цим Договором вважається день зарахування на відповідні рахунки Банку Кредиту у відповідності до п. 2.11 та п. 2.13 цього Договору.

На думку скаржника, грошові кошти за платіжним дорученням ТОВ «Туль-Чікен» №9 від 28.02.2014 року на суму 1 332 300,00 грн., платіжним дорученням ТОВ «Едельвейс» №30 від 28.02.2014 року на суму 10 000,00 грн. з призначенням платежів на погашення Кредиту та за заявою поручителя ОСОБА_4 від 27.02.2014 року на перерахування з його поточного карткового рахунку 77 000,00 грн. на погашення Кредиту не були зараховані на відповідні рахунки Банку для погашення Кредиту, а тому відсутні підстави вважати зобов'язання припиненим у зв'язку з виконанням, проведеним належним чином.

Просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 17.11.2015 року у справі № 902/1258/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс», товариства з обмеженою відповідальністю «Туль-Чікен», третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 3 880 191,48 грн. та про звернення стягнення на предмет застави та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» у справі № 902/1258/15 у повному обсязі.

Відповідачі та третя особа не скористалися правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Представники позивача (скаржника) в судовому засіданні 27.01.2016 р. підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Представник відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні 27.01.2016 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні 27.01.2016 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваної ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2013 р. Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (в договорі "Банк") та Товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (в договорі "Позичальник") уклали Кредитний договір № 01 KLN Ur 13 (далі - "Кредитний договір") (а.с.76 ,т.1).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк, в межах Ліміту, на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає Позичальнику Кредит, на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору кредит надається Банком Позичальнику у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 2 200 000 грн.

Позичальник зобов'язаний повернути Банку Кредит у повному обсязі у порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у строк, вказаний у п.1.3 цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору строк користування (термін повернення) Кредиту до " 15" січня 2016 року включно.

Сторони погоджуються, що у разі не погашення Позичальником кредиту у строк, визначений п. 1.3. цього Договору та/або визначений Графіком (Додаток № 2 до цього Договору, який є невід'ємною його частиною), починаючи з наступного календарного дня за датою, вказаною у п. 1.3. цього Договору та/або визначеною Графіком, нарахування процентів за простроченим Кредитом (простроченою його частиною) здійснюється за фіксованою процентною ставкою у розмірі 28,5 процентів річних.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та становить 23,5 процентів річних.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору кредит надається Позичальнику на наступні цілі: придбання обладнання, а саме комплекту для вирощування ремонтного молодняку у багатоярусних кліткових батареях (ТБЦ СД на 99456 птахомісць) відповідно до Договору № НВ/04-12/12 від 04.12.2012 р.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору видача Кредиту на цілі, визначені п. 1.5. цього Договору, здійснюється у безготівковій формі і підставі письмової заяви Позичальника.

Відповідно до п. 2.7 Кредитного договору повернення Кредиту відбувається шляхом здійснення платежу на рахунок для погашення заборгованості за Кредитом, відкритий Банком Позичальнику згідно з п. 2.12. цього Договору, в строки, в сумах та в порядку передбачених Графіком, що є невід'ємною частиною цього Договору, та не пізніше строку, зазначеного в п. 1.3. цього Договору.

Відповідно до п. 2.8 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний сплатити Банку проценти за користування Кредитом, які розраховуються на основі процентної ставки, що вказана в п 1.4. цього Договору. Проценти нараховуються у валюті Кредиту, вказаної в п. 1.2. цього Договору, на суму фактичного залишку заборгованості за Кредитом.

При розрахунку процентів враховується день надання Кредиту і не враховується день повернення кредиту.

Для розрахунку процентів враховується фактична кількість днів у місяці та році.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору не зважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення Кредиту (в повному обсязі, або у визначеній Банком частині) та іншої заборгованості за цим Договором у наступних випадках:

а) прострочення сплати чергового платежу по Кредиту та/або процентам за користування Кредитом;

б) використання Кредиту не за цільовим призначенням;

в) виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком Банку можуть призвести до того, що Позичальник не виконає свої зобов'язання по цьому Договору;

г) неподання Позичальником, на вимогу Банку, даних, що стосуються його фінансового стану;

д) невиконання Позичальником будь-яких умов цього Договору;

є) невиконання умов Договорів забезпечення Позичальником та/або невиконання умов Договорів забезпечення третіми особами (заставодавцями, іпотекодавцями (майновими поручителями), поручителями, страхувальниками, гарантами та ін.), втрата чи погіршення предметів Договорів забезпечення (зменшення ринкової вартості, та інше);

ж) пред'явлення платіжних вимог, виставлених на рахунки Позичальника, відкритих у Банку, арешт таких рахунків;

з) зміна перших посадових осіб виконавчого органу Позичальника та/або зміна учасників (акціонерів) "Позичальника;

і) порушення справи про банкрутство відносно Позичальника та/або інших осіб, що є майновими поручителями (заставодавцями, іпотекодавцями), гарантами, поручителями Позичальника та ін.

Для реалізації цього права Банк надсилає письмове повідомлення Позичальнику із відповідною вимогою. Після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після направлення Позичальнику такої вимоги строк (термін) повернення Кредиту вважається таким, що настав і Позичальник зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за Кредитом в повному обсязі.

Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору якщо Позичальник не здійснив повернення заборгованості відповідно до вимог п. 5.1. цього Договору, Банк має право вжити заходів по стягненню наявної заборгованості за цим Договором.

Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за Кредитом та/або строків сплати процентів за користування Кредитом та/або комісій, інших грошових зобов'язань Позичальника. Банк має право нараховувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який здійснюється нарахування пені, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Для розрахунку пені використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Відповідно до п. 6.7 Кредитного договору всі повідомлення, вимоги, інше за цим Договором будуть вважатися зробленими (врученими) належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані цінним листом з повідомленням за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення , про що вказано в повідомленні про вручення, а у разі повернення листа на адресу банку з іншими поштовими відмітками (в тому числі закінчення терміну зберігання, відсутність адресата за вказаною адресою, відмова адресата від одержання та інше) з дати відправлення такого повідомлення.

18.01.2013 р. сторони підписали графік погашення кредиту в такому вигляді:

1. 28.02.2013 р. - 61111,12 грн.

2. 28.03.2013 р. - 61111,12 грн.

3. 28.04.2013 р. - 61111,12 грн.

4. 28.05.2013 р. - 61111,12 грн.

5. 28.06.2013 р. - 61111,12 грн.

6. 28.07.2013 р. - 61111,12 грн.

7. 28.08.2013 р. - 61111,12 грн.

8. 28.09.2013 р. - 61111,12 грн.

9. 28.10.2013 р. - 61111,12 грн.

10. 28.11.2013 р. - 61111,12 грн.

11. 28.12.2013 р. - 61111,12 грн.

12. 28.01.2014 р. - 61111,12 грн.

13. 28.02.2014 р. - 61111,12 грн.

14. 28.03.2014 р. - 61111,12 грн.

15. 28.04.2014 р. - 61111,12 грн.

16. 28.05.2014 р. - 61111,12 грн.

17. 28.06.2014 р. - 61111,12 грн.

18. 28.07.2014 р. - 61111,12 грн.

19. 28.08.2014 р. - 61111,12 грн.

20. 28.09.2014 р. - 61111,12 грн.

21. 28.10.2014 р. - 61111,12 грн.

22. 28.11.2014 р. - 61111,12 грн.

23. 28.12.2014 р. - 61111,12 грн.

24. 28.01.2015 р. - 61111,12 грн.

25. 28.02.2015 р. - 61111,12 грн.

26. 28.03.2015 р. - 61111,12 грн.

27. 28.04.2015 р. - 61111,12 грн.

28. 28.05.2015 р. - 61111,12 грн.

29. 28.06.2015 р. - 61111,12 грн.

30. 28.07.2015 р. - 61111,12 грн.

31. 28.08.2015 р. - 61111,12 грн.

32. 28.09.2015 р. - 61111,12 грн.

33. 28.10.2015 р. - 61111,12 грн.

34. 28.11.2015 р. - 61111,12 грн.

35. 28.12.2015 р. - 61111,12 грн.

36. 15.01.2016 р. - 61110,80 грн.

Разом - 2 200 000 грн.(а.с.84, т.1)

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2013 р. сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013р., відповідно до п. 1 якої в розрізі відкритої за Кредитним договором Кредитної лінії, Банк надає Позичальнику кошти (транш в межах Ліміту) в сумі 200 000 (двісті тисяч гривень) для придбання обладнання, а саме комплекту для вирощування ремонтного молодняку у багатоярусних кліткових батареях (ТБЦ СД на 99 456 птахомісць) відповідно до Договору № НВ/04-12/12 від 04.12.2012 р.(а.с.86, т.1)

Крім того, 24.04.2013 р. сторонами було підписано додаткову угоду № 3 до Кредитного договору № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013р. згідно з якою п. 2.2.1. Статті 2 «ПОРЯДОК НАДАННЯ, ПОВЕРНЕННЯ КРЕДИТУ ТА СПЛАТИ ПРОЦЕНТІВ» Договору викладено у наступній редакції:

« 2.1. Укладення на прийнятних для Банку умовах, та набрання чинності договорів, які забезпечують виконання зобов'язань за цим Договором: (далі - Договори забезпечення), а саме:

а) договору застави між Банком та Позичальником на кліткове обладнання для утримання родильного стада ТБР, 2009 року випуску, заводський номер 529-4, інвентарний номер 181, що знаходиться за адресою: Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт. Шпиків, вул. Шевченка, 149, оціночною вартістю 889926,00 грн. (без урахування ПДВ);

б) договору застави між Банком та Позичальником на кліткове обладнання для вирощування ремонтного молодняку ТБЦ СД на 99456 п/м, 2013 року випуску, заводський номер 907, інвентарний номер 332, що з находиться за адресок": Вінницька

обл., Тульчинський р-н, смт. Кирнасівка, вул. Леніна, 1, оціночною вартістю 1 867 000,00 грн. (без урахування ПДВ);

в) договору поруки між Банком та громадянином ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1;

г) договору поруки між Банком та ТОВ "Туль-Чікен", ІПН 34339518";

д) в термін до 01.01.2014р. оформити в забезпечення нерухоме майно, що належить СВАТ "Птахокомбінат Тульчинський" і після виконання договору відступлення права вимоги від 12.04.2012р. перейде у власність ТОВ "Едельвейс", заставною вартістю не менше 1 500 000,00 грн., що визначена на підставі оцінки СОД".(а.с.87, т.1)

В подальшому, на виконання Кредитного договору Банк надав відповідачу ТОВ "Едельвейс" кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 2200000 грн. , що стверджується меморіальними ордерами №31 від 23.01.2013, № 1 від 30.04.2013 р. (а.с.96-97, т.1).

На думку позивача, боржник порушив зобов'язання щодо повернення чергового платежу згідно графіку, а саме 28 березня 2014 р. не сплатив 61 111, 12 грн. , крім цього , починаючи з лютого 2014 р. прострочив сплату процентів за користування кредитом. У зв'язку із зазначеним порушенням зобов'язань боржником позивач звернувся з позовом про дострокове повернення кредиту у сумі 1 405 555,44 грн., процентів нарахованих за користування кредитом за період з 31.01.2014р. по 21.07.2015р. у сумі 561 559,14 грн., сплати пені за прострочення сплати кредиту у сумі 580321,12 грн., пені за прострочення сплати відсотків у сумі 156 299,17 грн., річних у сумі 55498,58 грн. , інфляційних нарахувань у сумі 1 058 958, 03 грн., штрафу за порушення умов п. 4.2. 5. Кредитного договору у сумі 40 000 грн., штрафу за порушення умов Договору застави № 39 від 18.01.2013 р. у сумі 11 000 грн. та штрафу за порушення умов Договору застави № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013 р. у сумі 11 000 грн., з боржника та поручителя, а також за рахунок заставного майна боржника.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує таке.

Так, статтею 5 Кредитного договору сторони передбачили умови, за яких Банк може реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту.

Зокрема, відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення Кредиту у випадку прострочення сплати чергового платежу по Кредиту та/або процентам за користування Кредитом.

Для реалізації цього права Банк надсилає письмове повідомлення Позичальнику із відповідною вимогою. Після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після направлення Позичальнику такої вимоги строк (термін) повернення Кредиту вважається таким, що настав і Позичальник зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за Кредитом в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.7. Кредитного договору всі повідомлення , вимоги інше за цим Договором будуть вважатися зробленими ( врученими) належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані цінним листом з повідомленням за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення, про що вказано в повідомленні про вручення, а у разі повернення листа на адресу банку з іншими поштовими відмітками (в тому числі закінчення терміну зберігання, відсутність адресата за вказаною адресою, відмова адресата від одержання та інше) з дати відправлення такого повідомлення.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, а саме всупереч п. 5.1 та п. 6.7 Кредитного договору, Банк не надіслав цінним листом з повідомленням Боржнику вимоги про дострокове повернення кредиту, відповідно до ст. 5 Кредитного договору у позичальника не настало обов'язку достроково повернути Банку кредит.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції боржник та поручителі реалізовуючи своє право дострокового погашення заборгованості за кредитом, встановлене п. 4.1.2. Кредитного договору , здійснили часткове погашення кредиту у сумі 1 480 411, 12 грн. , що стверджується такими доказами, а саме :

- платіжним дорученням №9 від 28.02.2014 р. на суму 1 332 300 грн., проведеним банком 28.02.2014 р. (а. с.80, т.2);

- платіжним дорученням №31 від 28.02.2014 р. на суму 61 111,12 грн. , проведеним банком 03.03.2014 р. (а. с.86, т.2);

- платіжним дорученням №30 від 28.02.2014 р. на суму 10 000 грн. , проведеним банком 28.02.2014 р. (а. с.87 т.2);

- листом від 27.02.2014 р. на доручення Банку списати кошти з поточного рахунку у сумі 77 000 грн. , зареєстрованим банком 28.02.2014 р. а. с. 90 т. 2).

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, апелянт наголошує, що кошти, зазначені у платіжних дорученнях №9 від 28.02.2014 р. на суму 1 332 300 грн. та №30 від 28.02.2014 р. на суму 10 000 грн. фактично не були списані з рахунків платників через недостатність коштів на рахунках.

Разом з тим, судова колегія відхиляє такі доводи скаржника, з огляду на таке.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2013 року між ПАТ "Брокбізнесбанк" та ТОВ "Едельвейс" укладено договір №02/2013 року про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування Тарифний пакет "ЕКОНОМ". За даним договором відкрито рахунок 7001 в АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК". МФО 300249 (а.с.57, т.1).

В подальшому, 12 лютого 2014 року між ПАТ "Брокбізнесбанк" та ТОВ "Туль-Чікен" укладено договір № 126922/2014 року про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування Тарифний пакет "ЕКОНОМ". За даним договором відкрито рахунок № 2001 в АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", МФО 300249 (а.с.51, т.1).

Крім того, 04 лютого 2014 року укладено Договір між ПАТ "Брокбізнесбанк" та ОСОБА_4 № D-180723796 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки. За даним договором відкрито рахунок НОМЕР_2 в гривні, та здійснюється обслуговування Власника рахунку згідно переліку послуг та на умовах, викладених в Тарифах на розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб в національній та іноземних валютах з оформленням платіжної картки в рамках продукту "Ощадний" (а.с.63, т.1).

Колегія суддів зауважує, що до спірних правовідносин в цій частині необхідно застосувати такі положення чинного законодавства.

Так, між боржником та поручителями укладено договір банківського рахунка, правовідносини за яким регулюються главою 72 ЦК України.

Статтею 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У відповідності до статті 1068 ЦК України Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом., банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Крім того, відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків (п. 1.2).

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов'язкові для виконання ними (п. 3.3).

У наведеній Інструкції вказано, що документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача є розрахунковим документом.

Згідно п.1.5 Інструкції порядок проведення розрахункових операцій за цими рахунками регулюється цією Інструкцією, іншими .нормативно-правовими актами Національного банку.

Пунктом 1.6. Інструкції встановлено, що Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам, цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта, та встановлювати інші, не передбачені, договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

У випадках, передбачених законодавством України, клієнт може здійснювати платежі в інтересах третіх осіб.

Платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платники - фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком (п. 1.8 Інструкції).

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках (п. 1.9. Інструкції )

Відповідно до п. 1.12 Інструкції банк, (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта барку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний:

узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком;

надіслати письмове повідомлення платнику/стягувану про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку" (додаток 23):

ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

В силу п. 1.15 Інструкції, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і. зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

За несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунків/м клієнтів банки несуть відповідальність згідно із законодавством: України, та укладеними договорами.

Платник несе відповідальність перед банком, що його обслуговує, згідно з укладеним між ними договором.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і. на реєстрах, обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці. реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірнія".

У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті "Дата виконання", має відповідати: даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок і отримувача в разі їх обслуговування в одному банку.

Відповідно до п. 2.19 Інструкції розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження.

Кірм того, згідно ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", в силу якої банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу в день його надходження.

З огляду на зазначені вище положення чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що що боржник та поручителі за Кредитним договором , будучи клієнтами Банку правомірно та своєчасно вчинили дії по перерахуванню належних їм коштів на дострокове погашення кредиту у загальній сумі 1 480 411, 12 грн., наявних у достатній кількості на їх рахунках у Брокбізнесбанку на час такого перерахування, що стверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме:

Щодо перерахування суми 1 332 300 грн.:

пл. дорученням ТОВ "Туль-Чікен" №9 від 28.02.2014 р. на суму 1 332 300 грн. , проведене банком 28.02.2014 р. (а. с.80, т.2), пл. дорученням ТОВ "Туль-Чікен" № 6 від 20.02.2014 р. на суму 700000 грн. (а.с.191, т.2), пл. дорученням ТОВ "Туль-Чікен" № 7 від 21.02.2014 р. на суму 670500 грн. (а.с.192, т.2), листом ТОВ "Туль-Чікен" № 48 від 28.02.2014 р., (а.с.193, т.2), випискою по особовому рахунку "Туль-Чікен" у Брокбізнесбанку (а.с.147, т.1), випискою по особовому рахунку ТОВ "Едельвейс" у АТ "Укрсиббанк" (а.с.194-215, т.2), письмовим поясненням відповідача від 02.11.2015 р. (а.с.186-190, т.2).

Відповідно до виписки з особового рахунку, вбачається, що 07.03.2014 року здійснено проводку, а саме: «возврат несписананного расхода: Оплата за кури-несушки згідно дог. №ЕД- 17-02-2014-ТЧ від 17.02.2014 р в т.ч. ПДВ» на 700 000 грн. Кореспондентом вказано ТОВ «Едельвейс». Причиною повернений: згідно р.З Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку. ФГ"ВФО від 05.07.12 №2.

Дана обставина вказує на відсутність на розрахунковому рахунку ТОВ "Туль-Чікен" станом на 28.02.2014 року суми коштів достатньої для списання коштів всередині банку за платіжним дорученням від 28.02.2014 року на суму 1 332 300,00 грн.

Однак, дана обставина банком висвітлена без надання всіх документів і є необґрунтованою.

Так, ТОВ «Туль-Чікен» 20.02.2014 року до банку подано платіжне доручення № 6 на суму 700 000,00 грн із призначенням платежу: «Оплата за кури-несушки згідно дог. №ЕД« 17-02-2014-ТП від 17.02.2014 року в т.ч. ПДВ-116666,67 грн», одержувач ТОВ «Едельвейс» р/р 9600 в Укрсиббанк.

В свою чергу, 21.02.2014 року до банку подано також платіжне доручення № 7 з аналогічним призначеннми але на суму 670500,00 грн.( а.с.192 т.2)

Лист зареєстрований банком за Вх.№114-вн від 28.02.2014 р.( а.с.193 т.2)

Тобто платіжне доручення на суму 1 332 300,00 грн. супроводжувалось і ще даним листом, а кошти в сумі 700 000, 00 так до Укрсиббанку і не дійшли, відповідно залишаючись Брокбізнесбанку.

Таким чином, їх повернення, яке відбулось лише 07.03.2014 року обгрунтовано посиланням на р. З Положення про виведення не спроможного банку з ринку. ФГВФО від 05.07.12 №2.

Причиною є виведення неплатоспроможного банку з ринку протягом тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Таким чином, платіжні доручення від 21.02.2014р. № 6 на суму 670 000 грн., № 7 від 21.02.2014р. були не виконані, хоча позивач на вказані дати не був визнаний, як неспроможний банк на ринку.

Щодо перерахування суми 61 111,12 грн.:

пл. дорученням ТОВ "Едельвейс" №31 від 28.02.2014 р. на суму 61111,12 грн. , проведене банком 03.03.2014 р. (а. с.86, т.2), випискою по особовому рахунку ТОВ "Едельвейс" у Брокбізнесбанку ( а.с. 148, т.1);

Щодо перерахування суми 10 000 грн.:

платіжним дорученням ТОВ " Едельвейс " №30 від 28.02.2014 р. на суму 10 000 грн., проведеним банком 28.02.2014 р. (а. с.87, т.2), Договором банківського вкладу від 10.09.2013 (а.с. 224-225), Листом ТОВ "Едельвейс", зареєстрованим банком 25.02.2014 (а.с.226 т.2), письмовим поясненням відповідача від 06.11.2015 р. (а.с.221-223, т.2);( а.с.224, зворот т.2), (а.с.226 т.2).

Так, 10.09.2013 р. між ПАТ "Брокбізнесбанк" і ТОВ "Едельвейс" був укладений договір банківського строхового вкладу "Мобільний" № 116117/2013 відповідно до якого вкладник розмістив вклад у сумі 10 000,00 грн.

25.02.2014 р. ТОВ "Едельвейс" до Вінницького РВ АТ "Брокбізнесбанк" було подано заяву № 63, відповідно до якої відповідач просить перерахувати кошти з депозитного рахунку № 7001 на свій поточний рахунок, а договір вкладу припинити достроково.

Порядок повернення депозиту та дострокового розірвання договору банківського вкладу передбачено п.6.3 відповідно до якого за вимогою Вкладника щодо дострокового поверенння депозиту або його частини, Банк повертає Вкладнику суму Депозиту, зазначено Вкладником в письмовій заяві щодо дострокового поверення Депозиту ( частини Депозиту) в день, зазначеній в цій заяві, але у будь - якому разі з врахуванням умов п.3.2 , п.3.11 цього Договору, шляхом перерахування коштів на Поточний рахунок Вкладника , зазначений п. 6.1.. При цьому дострокове поверення Депозиту здійснюється з урахуванням вимог п.5.2.

В свою чергу п.3.2. визначено, що вкладник зобов"язаний повідомити Банк про намір дострового поверненя Депозиту не пізніше ніж 2 дня до дня повернення грошових коштів (заява було подано № 0001.

Враховуючи, що банк не перерахував кошти на поточний рахунок Вкладчика (відповідача у справі) є свідчення порушеним Банком (позивачем у сираві) умов банківського строкового вкладу «Мобільний». В цей же час, ТОВ «Едельвейс» 28.02.2014р, подало платіжне доручення №30 на 10000 грн, і відповідно в належній спосіб спрямувало вказані кошти у рахунок погашення кредитних зобов'язань.

Щодо перерахування суми 77 000 грн.:

договором поруки № 01-Р-13 від 18.01.13 р. (а.с. 227 т.2), листом гр. ОСОБА_4 від 27.02.2014 р. на доручення Банку списати кошти з поточного рахунку у сумі 77 000 грн., зареєстрованим банком 28.02.2014 р. (а. с. 90 т. 2), письмовим поясненням відповідача від 06.11.2015 р. (а.с.221-223, т.2);

З огляду на зазначені вище обставини, які підтверджені доказами свідчать про те, що боржник та поручителі фактично достроково виконали зобов'язання з повернення кредиту частково у сумі 1 480 411, 12 грн. у відповідності до п. 4.1.2 , 2.12 Кредитного договору №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р. згідно з якими позичальник має право проводити повне або часткове дострокове погашення заборгованості за цим договором, а моментом (днем) повернення суми кредиту, його частини, процентів, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, визначених цим Договором вважається день зарахування на відповідні рахунки Банку у відповідності до п.2.11 та 2.13 цього Договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що зобов'язання з повернення кредитних коштів за Кредитним договором №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р. були виконані частково у сумі 1 480 411, 12 грн. шляхом сплати коштів на рахунок № 7001 в АТ "Брокбізнесбанк", який був відкритий відповідно до п. 2.11 Кредитного договору, відповідно заборгованість в цій частині станом на день звернення позивача з позовом до суду була відсутня.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували правомірність дій Банку щодо не списання та не перерахування коштів згідно платіжних документів із відбитком штампа банку про їх одержання 28.02.2014 р , а навпаки мають місце документи, які прийняті Банком до виконання в межах наявного достатнього залишку коштів на рахунку платника , виконані в день їх надходження.

Враховуючи зазначена, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на час звернення позивача з позовом до суду, залишилась несплаченою частина тіла кредиту у сумі 12 695,62 грн., термін повернення якої відповідно до умов Кредитного договору ( Графіку погашення кредиту) визначений датою 15.01.2016 р.

Відповідно, як вірно встановлено за користування кредитними коштами у сумі 12 695, 62 грн. підлягають сплаті відсотки нараховані за період з 30.01.2014 р. по 21.07.2015 р. у сумі 5180, 88 грн. , що стверджується розрахунком у матеріалах справи (а.с.71, т.2).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне в цій частині позовних вимог застосувати такі положення чинного законодавства.

Згідно положень ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на зазначені положення ЦК України та обставини справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом стверджуються Кредитним договором № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р., додатковими угодами № 2, 3 від 24.04.2013 р. до Кредитного договору № 01 KLN Ur 13, розрахунками, платіжними документами та підлягають до задоволенню у сумі 5180, 88 грн. відсотків за користування кредитом за період за період з 30.01.2014 р. по 21.07.2015 р.

Поряд з тим, в силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесений штраф пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Крім того, відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Так, відповідно до п. 6.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за Кредитом та/або строків сплати процентів за користування Кредитом та/або комісій, інших грошових зобов'язань Позичальника. Банк має право нараховувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який здійснюється нарахування пені, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Для розрахунку пені використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати відсотків стверджуються кредитним договором № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р., розрахунком, іншими матеріалами справи і підлягають частковому задоволенню судом у сумі 1 510 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 09.04.2014 р. по 21.07.2015 р., на підставі ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України.

Пунктом 4.2.5 Кредитного договору передбачено зобов'язання позичальника надавати Банку всі необхідні документи, які підготовлені та оформлені у відповідності з нормами бухгалтерського обліку в Україні, засвідчені підписами керівника та головного бухгалтера (особами, які виконують їх обов'язки), відбитком печатки Позичальника, зокрема:

а) щоквартально до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати Банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю Позичальника у звітному кварталі (в т.ч. баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2);

б) щорічно до 20 лютого наступного за звітним роком надавати Банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю Позичальника у звітному році (в тому числі баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2), звіт про рух грошових коштів (форма №3);

в) щоквартально до 7 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати Банку довідки ( або завірені банками виписки) з інших банків, в яких у Позичальника відкриті поточні рахунки та /або існує кредитна заборгованість, про фактичні обороти і стан заборгованості (по сумі кредиту, процентам та штрафним санкціям) за попередній квартал;

г) щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним, надавати Банку оформлену на фірмовому бланку та підписану керівником (його заступником) і головним бухгалтером (із засвідченням підписів відбитком печаткт) довідку про грошові надходження на всі свої поточні рахунки, відкриті в усіх інших банках.

Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору Банк має право нараховувати Позичальнику, а Позичальник, у разі нарахування Банком, зобов'язаний сплатити штраф за порушення вимог цього Договору, в т. р :

б) за порушення п. 4.2.5. штраф у сумі 1 000 (одна тисяча) грн. за кожний випадок.

Колегія суддів погодується з висновком місцевого господарського суду, а саме те, що відповідачем не подано доказів виконання вищевказаних вимог договору, а саме в частині невиконання вимог по поданню передбаченої підпунктами а); б); в); г) звітності, в т. ч. :

датами порушення п. 4.2.5 (а) є 26.07.2014, 26.10.2014, 26.04.2015, 26.07.2015;

датою порушення п. 4.2.5 (б) є 21.02.2015;

датами порушення п. 4.2.5 (в) є 08.10.2013, 26.10.2014, 08.04.2014, 08.07.2014; 08.10.2014; 08.04.2015, 08.07.2015;

датами порушення п. 4.2.5 (г) є 11.02.2013, 11.04.2013, 11.05.2013, 11.06.2013; 11.07.2013; 11.08.2013, 11.09.2013; 11.10.2013; 11.11.2013; 11.12.2013; 11.01.2014; 11.02.2014, 11.03.2014; 11.04.2014, 11.05.2014, 11.06.2014; 11.07.2014; 11.08.2014, 11.09.2014; 11.10.2014; 11.11.2014; 11.12.2014; 11.01.2015; 11.02.2015, 11.04.2015, 11.05.2015, 11.06.2015; 11.07.2015.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне застосувати такі положення чинного законодавства.

Так, відповідно до статті 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Як зазначалось вище, до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Зокрема, за змістом статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач нарахував штрафи передбачені п. 4.2.5. Кредитного Договору за порушення строків виконання останнього, датою виникнення яких є : по п. 4.2.5 (а) 26.07.2014, 26.10.2014, по п. 4.2.5 (в) 08.10.2013, 26.10.2014, 08.04.2014, 08.07.2014; 08.10.2014; по п. 4.2.5 (г) 11.02.2013, 11.04.2013, 11.05.2013, 11.06.2013; 11.07.2013; 11.08.2013, 11.09.2013; 11.10.2013; 11.11.2013; 11.12.2013; 11.01.2014; 11.02.2014, 11.03.2014; 11.04.2014, 11.05.2014, 11.06.2014; 11.07.2014; 11.08.2014, 11.09.2014; 11.10.2014; 11.11.2014; 11.12.2014; 11.01.2015.

Разом з тим, позивач не надав ні суд першої інстанції ні під час апеляційного перегляду, зокрема, банківської виписки з рахунку № 7001 в АТ "Брокбізнесбанк", на якому, згідно з вимогами п. 2.11. Кредитного договору обліковуються всі платежі ( в т. р. нарахування неустойки ( пені, штрафів), листів, вимог, повідомлень, у яких було б зазначено про факт нарахування Позичальнику штрафів за невиконання п. 4.2.5 Кредитного договору на відповідні дати.

В свою чергу, ч.6 ст. 232 Господарського Кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія, чи подія , яка має юридичне значення.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані штрафи були нараховані на час пред'явлення позову до суду , тобто 11.08.2015 р. , отже поза межами строку , встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України для нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення штрафів, передбачених п. 4.2.5. Кредитного Договору за порушення, датою виникнення яких є : по п. 4.2.5 (а) 26.07.2014, 26.10.2014, по п. 4.2.5 (в) 08.10.2013, 26.10.2014, 08.04.2014, 08.07.2014; 08.10.2014; по п. 4.2.5 (г) 11.02.2013, 11.04.2013, 11.05.2013, 11.06.2013; 11.07.2013; 11.08.2013, 11.09.2013; 11.10.2013; 11.11.2013; 11.12.2013; 11.01.2014; 11.02.2014, 11.03.2014; 11.04.2014, 11.05.2014, 11.06.2014; 11.07.2014; 11.08.2014, 11.09.2014; 11.10.2014; 11.11.2014; 11.12.2014; 11.01.2015, задоволенню не підлягають.

В частині стягнення штрафів передбачених п. 4.2.5. Кредитного Договору за порушення, датою виникнення яких є : по п. 4.2.5 (а) 26.04.2015, 26.07.2015; по п. 4.2.5 (б) 21.02.2015; по п. 4.2.5 (в) 08.04.2015, 08.07.2015; по п. 4.2.5 (г) 11.02.2015, 11.04.2015, 11.05.2015, 11.06.2015; 11.07.2015 позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, судова колегія зауважує, що 18.01.2013 р. та 24.04.2013 р. були укладені договори застави між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ТзОВ «Едельвейс» (а.с. 25-30, 31-36 т.2).

Так, відповідно до п. 3.1.4. Договору застави від 18.01.2013р. та аналогічного пункту Договору застави від 24.04.2013р. Заставодавець зобов'язується протягом десяти календарних днів , з моменту укладення цього Договору застрахувати предмет застави на його повну вартість, але не меншу за узгоджену сторонами і зафіксовану в п. 1.2.2. цього Договору, на весь строк дії цього Договору, від ризиків пошкодження, знищення, в страховій компанії, яка рекомендована Заставодержателем або акредитована у Заставодержателя на умовах, що є прийнятними для Заставодержателя. Заставодержатель за таким договором є вигодонабувачем.

Заставодавець зобов'язаний забезпечити страхування Предмету застави на весь період кредитування за Кредитним договором . Якщо строк дії кожного з укладених договорів страхування закінчиться раніше строку дії цього Договору, Заставодавець зобов'язаний не пізніше ніж за п'ять банківських днів до моменту закінчення строку дії кожного з укладених договорів страхування забезпечити подальше страхування Предмету застави на умовах, визначених цим пунктом Договору.

Крім того, п.3.1.4 Договору передбачає, що за невиконання або неналежне виконання даного пункту Договору Заставодавець має право вимагати від Заставодавця сплати штрафу у розмірі 0,5% від суми одержаного Кредиту, але не менше 500 грн.

В свою чергу, позивач вказував,що відповідачем порушено п.3.1.4 Договору застави від 18.01.2013 р.( дата порушення 19.01.2015р) та Договору застави від 24.04.2013 р. ( дата порушення 19.04.2014р). Разом з тим, матеріали справи не мітять доказів , які б стверджували , що порушення відбулись саме в ці дати.

З огляду на положення ст. 230, ч.6 ст. 232 ГК України, ч.1 ст. 251 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів нарахування штрафів , передбачених п. 3.1.4 Договору застави до спливу шестимісячного терміну позовної давності.

Крім цього, пунктом 3.4.8. Договорів застави Заставодавець уповноважує Заставодержателя у будь-який час, протягом дії цих Договорів застрахувати Предмет застави ( у т.ч. подавати заяви, документи, укладати договір (ори), підписувати, подавати документи та здійснювати інші дії необхідні для страхування предмету застави. Вигодонабувачем за договором страхування є Заставодержатель.

Таким чином, відсутні правові підстави для покладання відповідальності за порушення п. 1.3.4. Договорів застави на Заставодавця, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення трьох відсотків річних, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 16.05.2006 у справі № 10/557-26/155).

Таке право гарантоване кредитору нормами ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновким місцевого суду, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат за прострочення сплати процентів в сумі 112,41 грн. 3% річних за період з 09.04.2014 р. по 21.07.2015 р., 2 021,40 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2014р. по 30.06.2015р. підлягають задоволенню, оскільки підтверджуються умовами кредитного договору № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р., додатковими угодами № 2, 3 від 24.04.2013р. до кредитного договору № 01 KLN Ur 13, розрахунками .

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення пені, річних, інфляційних нарахувань за прострочення сплати тіла кредиту задоволенню не підлягають, оскільки термін сплати частини тіла кредиту у сумі 12 695,62 грн., як зазначалось вище, на час звернення з позовом до суду не настав.

Щодо звернення стягнення боргу за несвоєчасне виконання зобов»язань на предмет застави, судова колегія вважає за необхідне вказати таке.

Як зазначалось вище, відповідно до приписів статей 589, 590 ЦК України заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Як зазначалось вище, в рахунок забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013р. Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (в договорі "Заставодержатель") та Товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (в договорі "Заставодавець") уклали договір застави від 18.01.2013 р. (далі Договір застави 1) (а.с.25 т.2).

Відповідно до п. 1.1 Договору застави 1 Заставодавець передає в заставу Заставодержателю Предмет застави, що належать Заставодавцю на праві власності, зазначений у п. 1.2. цього Договору для забезпечення повного та своєчасного виконання Боргових зобов'язань, зазначених у статті 2 цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору застави 1 предметом застави за цим Договором є: Кліткове обладнання для утримання родильного стаду ТБР 2009 року випуску, заводський номер 529-4, інвентарний номер 181.

Ринкова вартість Предмета застави відповідно до звіту незалежної експертної оцінки від 21 грудня 2012 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Глобал АППРЕЙЗЕЛ" становить 889 926 грн.

Ринкова вартість Предмета застави за Договором застави від 18.01.2013 р. відповідно до Звіту про оцінку , здійсненого суб'єктом оціночної діяльності станом на 07.10.2015 р. становить суму 429 849,96 грн.(а.с.127 т.2)

На забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013р. Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (в договорі "Заставодержатель") та Товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (в договорі "Заставодавець") уклали договір застави № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013р. (далі Договір застави 2) (а.с.31, т.2).

Відповідно до п. 1.1 Договору застави 2 Заставодавець передає в заставу Заставодержателю Предмет застави, що належать Заставодавцю на праві власності, зазначений у п. 1.2. цього Договору для забезпечення повного та своєчасного виконання Боргових зобов'язань, зазначених у статті 2 цього Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору застави 2 предметом застави за цим Договором є: Кліткове обладнання для вирощування ремонтного молодняку в багатоярусних батареях ТБЦ СД на 99456 п/м 2013 року випуску, заводський № 907, інвентарний № 332.

Ринкова вартість Предмета застави відповідно до звіту незалежної експертної оцінки від 18 квітня 2012 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Кредитне брокерське агентство" становить 1 867 000 грн.

Ринкова вартість Предмета застави за Договором застави № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013р. відповідно до Звіту про оцінку , здійсненого суб'єктом оціночної діяльності станом на 7.10.2015 р. становить суму 2 205 855, 25 грн. (а.с.127, т.2). В свою чергу, сторони погодили початкову вартість предметів застави.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та докази, якими підтверджується факт невиконання ТОВ "Едельвейс" основного зобов'язання за Кредитним договором , забезпеченого заставою за Договорами застави у загальному розмірі 19832,69 грн., з яких: заборгованість за відсотками 5 188 грн. 88 коп., пеня у сумі 1510 грн. 3% річних у сумі 112,41 грн. інфляційні втрати у сумі 2 021,40 грн., штраф за порушення умов п. 4.2.5. Кредитного договору у сумі 11 000 грн., у зв»зку з чим позовні вимоги в частині звернення стягнення на заставлене майно підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 19 832,69 грн.

Щодо забезпечення виконання зобов»язань позичальника за Кредитним договором від 18.01.2013 року, шляхом укладення договору поруки № 02_Р_13 від 18.01.2013р. з Товариством з обмеженою відповідальністю "Туль-Чікен", судова колегія вказує таке.

Так, на забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором № 01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р. Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (в договорі "Банк") та Товариство з обмеженою відповідальністю "Туль-Чікен" (в договорі "Поручитель") уклали договір поруки № 02_Р_13 від 18.01.2013р. (далі Договір поруки) (а.с.27 т.1).

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за. виконання Боргових зобов'язань Боржника.

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником (в тому числі повного виконання) кожного і всіх його Боргових зобов'язань у розмірі, валюті, строки та порядку встановленому Кредитним договором.

Зокрема, порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо:

(а) Повернення суми Кредиту, наданого Боржнику згідно Кредитного договору. Боржник Зобов'язаний повернути Кредиторові суму всіх отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше 15 січня 2016 року включно, відповідно до умов, встановлених Кредитним договором, або в інші строки, встановлені Кредитним договором. Сума отриманого кредиту може скласти 2 200 000 (Два мільйони двісті тисяч) гривень.

(б) Сплата процентів за користування кредитом за Кредитним договором здійснюється у розмірі, валюті, строки та порядку, передбачені Кредитним договором.

Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та становить: 23,5 (двадцять три цілих п'ять десятих) процентів річних;

- у разі не погашення Боржником Кредиту у строк (термін)/строки (терміни), визначені Кредитним договором, Кредитор має право на нарахування процентів за простроченим Кредитом (простроченою його частиною) здійснювати за фіксованою процентною ставкою у розмірі 28,5 (двадцять вісім цілих п'яті, десятих) процентів річних.

(в) Сплата пені, штрафу, неустойки у випадку невиконання та/або неналежного виконання Боржником будь-яких Боргових зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору.

(г) Інші платежі на користь Кредитора за Кредитним договором. Якщо Кредитним договором встановлено обов'язок Боржника щодо сплати інших платежів на користь Банку (зокрема, але не виключно плату за відкриття рахунку при наданні кредиту, плату за зміну умов Кредитного договору, комісії), порукою за цим Договором забезпечуються також вимоги Кредитора щодо оплати таких платежів.

д) Відшкодування збитків та витрат, зумовлені порушенням Кредитного договору, в сумі заподіяних збитків та витрат.

(є) Сплата інших грошових зобов'язань, які будуть встановлені, в тому числі збільшені у майбутньому Кредитним договором, додатковими угодами до нього.

У разі встановлення розбіжностей між цим та Кредитним договорами перевага надається умовам визначеним у Кредитному договорі.

Пунктом 2.1.2 Договору поруки визначено право Кредитора пред'явити вимогу до Поручителя про виконання Боргових зобов'язань в повному обсязі або в частині у випадку невиконання Боржником боргових зобов'язань перед Кредитором. А також, незалежно від настання терміну виконання Боргових зобов'язань за цим Договором пред'явити вимогу до Поручителя про виконання Боргових зобов'язань в повному обсязі або в частині при застосуванні судових процедур банкрутства стосовно боржника.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору поруки Поручитель має право виконати Боргові зобов'язання Боржника самостійно, без отримання вимоги Кредитора, у випадку, якщо Поручителю стало відомо про невиконання Боржником своїх Боргових зобов'язань, попередньо повідомивши про це Боржника.

Відповідно до п. 2.4 Договору поруки Поручитель зобов'язується виконати за Боржника Боргові зобов'язання за Кредитним договором в розмірі, в порядку та в строки, що визначені цим Договором та Кредитним договором, в тому числі при отриманні вимоги чи будь-якого іншого документа від Кредитора з вимогою виконання Боргових зобов'язань в повному обсязі або в частині, у випадку невиконання та/або неналежного виконання Боржником Боргових зобов'язань перед Кредитором.

Розділом 3 Договору поруки сторони визначили порядок виконання зобов'язання поручителем, зокрема п. 3.1. сторони домовились, що у разі настання будь-якого або всіх наступних випадків буде вважатись порушенням умов цього договору і в такому випадку Поручитель зобов'язаний за вимогою Кредитора здійснити дострокове виконання Боргових зобов'язань за Кредитним Договором та зобов'язань за цим Договором:

3.1.1. у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, умов, що випливають з Кредитного договору ;

3.1.2 у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобов'язань, умов, що випливають з цього договору, незалежно від настання строку виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором;

3.1.3 порушення гарантій, викладений у цьому Договорі;

3.1.4 якщо Позичальник та/або Поручитель є юридичними особами, фізичними особами - підприємцями і якщо у відношенні до Позичальника та/або Поручителя порушено провадження у справі про банкрутство та/або якщо Позичальник та /або Поручитель реорганізується;

3.1.5. в інших випадках, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.2. Договору поруки Поручитель не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання вимоги Кредитора зобов'язаний виконати Боргові зобов'язання Боржника шляхом перерахування грошових коштів в сумі та на рахунок (рахунки) що визначені у вимозі Кредитора.

Пунктом 6.7. Договору поруки сторони визначили, що всі повідомлення, вимоги інше за цим Договором будуть вважатися зробленими ( врученими) належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані цінним листом з повідомленням за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення, про що вказано в повідомленні про вручення, а у разі повернення листа на адресу банку з іншими поштовими відмітками (в тому числі закінчення терміну зберігання, відсутність адресата за вказаною адресою, відмова адресата від одержання та інше) з дати відправлення такого повідомлення.

Враховуючи вище зазначені положення, а саме п.3.1, 3.2 та п. 6.7 Договору поруки та з огляду на положення ст. 627,627,629, Банк не надіслав цінним листом з повідомленням Поручителю вимоги про зобов'язання виконати боргові зобов'язання боржника, а тому відповідно до ст. 3 Договору поруки у поручителя не настало обов'язку солідарного виконання зобов'язання з повернення кредиту.

Покликанання апелнта на те, що вимога до поручителя була пред'явлена Банком належним чином , як доказ цього надав копію вимоги від 30.04.2014 , яка не містить розписки посадової особи Поручителя про її одержання (а.с.95 т.1) , судом як доказ в силу ст. 33-34 ГПК України до уваги не приймається.

За таких обставин, колегія суддів погодується з висновком місцевого суду , що в позові про стягнення 3 880 191,48 грн. до поручителя ТОВ "Туль-Чікен" слід відмовити.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Однак за правилами ст. 34 ГПК України докази, якими сторони обгрунтовують свої доводи та заперечення повинні бути належними та допустимими. Особливістю судових доказів є те, що вони виступають в якості гарантії достовірності одержаної судом інформації, оскільки на підставі їх оцінки в сукупності за правилами ст.ст. 4-7 та 43 господарський суд приймає судове рішення іменем України.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та факти, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. В силу частини 2 статті 22 ГПК України сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (частина 2 статті 43 ГПК України), якими в силу статті 32 даного Кодексу є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Інші доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача не спростовують по суті правильного висновку суду, викладеного у рішенні.

Таким чином, вимоги до відповідача ТОВ "Едельвейс" підлягає частковому задоволенню, в т. ч. за рахунок реалізації заставного майна, відповідно до чинного законодавства в сумі 19 832,69 грн., з яких:

- заборгованість за відсотками за період з 03.03.2014 р. по 22.07.15 у сумі 5 188 грн. 88 коп.

-пеня за несвоєчасне повернення відсотків за період з 09.04.2013 р. по 21.07.15 у сумі 1510 грн.

-3% річних за несвоєчасне повернення відсотків за період з 01.03.2014 р. по 30.06.15 у сумі 112,41 грн.

- інфляційні втрати в зв"язку із несвоєчасним поверненням відсотків за період з березня 2014 р. по червень 2015 у сумі 2 021,40 грн.

- штраф за порушення умов п. 4.2.5. Кредитного договору - 11 000 грн.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.2015 р. року у справі № 902/1258/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу № 902/1258/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Грязнов В.В.