ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 922/3258/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №102/03 від 21.12.2015 року), (після перерви не зявився);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 17.03.2015 року), (після перерви не зявився);

ТОВ "Фактор-Комфорт" ОСОБА_3 (довіреність б/н від 09.12.2015 року), (після перерви не зявився);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції", м. Київ (вх.№118Х/1-43) на ухвалу господарського суду Харківської області від 21 грудня 2015 року у справі №922/3258/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Силові Енергетичні машини -ЕМЗ", м.Харків,

про стягнення 41089420,09 грн.

за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт", м.Київ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 грудня 2015 року у справі № 922/3258/15 (суддя Жиляєв Є.М.) здійснено процесуальне правонаступництво у справі № 922/3258/15, замінено позивача (стягувача) - Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 54, ) його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор - Комфорт" (04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, буд. 8, ). Визнано усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, обов'язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були б обов'язковими для особи, яку він замінив.

Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" з вказаною ухвалою суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 року апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Національні інвестиції" прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 25.01.2016 року о 12:00 год.

25.01.2016 року від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№773 та вх.№788), в якому вважає її безпідставною, необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Представником ТОВ "Фактор - Комфорт" на адресу суду було надіслано відзив на апеляційну скаргу (вх.№774 та вх.№787), в якому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Національні інвестиції" без задоволення.

В судовому засіданні 25.01.2016 року оголошено перерву до 26.01.2016 року до 15 год. 00 хв. та визнано необовязковою явку представників сторін та інших учасників процесу в судове засідання.

Від представника ПАТ "Банк "Національні інвестиції" надійшло клопотання (вх.№934 від 26.01.2016 року), в якому він просить відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату з урахуванням необхідності оформлення відрядження представника до м. Харків для участі в судовому засіданні.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки згідно з вимогами статті 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, таким чином останнім днем зазначеного строку є 26.01.2016 року. Представником не було подано клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги. Враховуючи те, що у судовому засіданні 25.01.2016 року було заслухано пояснення представників учасників процесу, а також, що їх позицію достатньо повно викладено в апеляційній скарзі та у відзивах до неї, і те, що явку представників у судове засідання було визнано необовязковою, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Харківської області від 23.06.2015р. по справі № 922/3258/15 позов ПАТ "Банк "Національні інвестиції" задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "Силові енергетичні машини - ЕМЗ" на користь ПАТ "Банк "Національні інвестиції" 41089420,09 грн. заборгованості за Кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р. та 73080,00 грн. судового збору.

14.07.2015 року на примусове виконання вищевказаного рішення від 23.06.2015 року господарським судом було видано відповідний наказ, який направлено на адресу стягувача.

16.12.2015 року до господарського суду Харківської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор - Комфорт" надійшла заява про заміну сторони її правонаступником (вх.№ 50328 від 16.12.2015 р.) в порядку ст. 25 ГПК України.

Заявник обґрунтовує свої вимоги тим, що 17 вересня 2015 р. між ТОВ "Фактор - Комфорт" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" було укладено Договір відступлення права вимоги № 499-07, відповідно до якого ПАТ "Банк "Національні інвестиції" відступило на користь ТОВ "Фактор - Комфорт" належні йому права вимоги виконання зобов'язань за Кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4, в повному обсязі.

На підтвердження поданої заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор - Комфорт" надано до матеріалів справи копію договору відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р. (т.1. а.с. 87-88), та копію акту приймання-передачі Документації від 17.09.2015 р. (т.1 а.с. 89).

Відповідно до умов п. 1.1.2. вищевказаного Договору відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р., визначення терміну "Основний договір" за даним Договором означає договір, відповідно до якого виникло Право вимоги, що відступається за цим Договором, а саме: Кредитний договір № 499-07 від 13.07.2007 року.

Згідно з пунктом 1.1.4. Договору відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р., визначення терміну "Зобов'язання" за цим Договором означає зобов'язання Боржника за Основним договором сплатити суму грошових коштів, включаючи основну суму кредиту 1 736 346,56 доларів США (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч триста сорок шість доларів США 56 центів), проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому Основним договором, та станом на 17.09.2015 р. в сумі 187336,97 доларів США (сто вісімдесят сім тисяч триста тридцять шість доларів США 97 центів), будь-які інші суми, що належать до сплати за Основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Боржнику за Основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків.

Положенням п. 1.1.5. вищевказаного Договору від 17.09.2015 р., визначення терміну "Забезпечення" за цим Договором означає іпотеку за Договором іпотеки від 29.09.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу ОСОБА_5, зареєстрованим в реєстрі за № 812 з урахуванням всіх Додаткових угод про внесення змін та доповнень до нього.

За умовами п. 2.1. Договору відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р., Первісний кредитор відступає в повному обсязі, а Новий кредитор набуває Право вимоги до Боржника вимагати виконання Боржником ОСОБА_6 в повному обсязі.

Згідно з умовами 2.2. вищевказаного Договору від 17.09.2015 р., у зв'язку з укладенням цього Договору Первісний кредитор відступає права сторони-кредитора за Основним договором, а Новий кредитор приймає всі права Первісного кредитора і стає стороною-кредитором за Основним договором.

Так, за умовами зазначеного вище Договору, сторони погодили та встановили, що Новий кредитор набуває Право вимоги за Основним договором до Боржника з моменту підписання цього договору.

До Нового кредитора переходить права Первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав в тому числі права Первісного кредитора за договором/договорами зазначеними в п. 1.1.5. цього Договору.

Цей Договір не передбачає внесення змін до Основного договору та порядку розрахунків Боржника з Новим Кредитором (п.п. 2.3, 2.4., 2.5. Договору).

При винесенні оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заяви ТОВ «Фактор-Комфорт» та посилаючись на приписи ст. 25 ГПК України, здійснив заміну стягувача (ПАТ «Банк «Національні інвестиції») у виконавчому провадженні його правонаступником (ТОВ «Фактор-Комфорт»).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу.

Згідно з приписами п. 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначеною статтею ГПК передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 ОСОБА_7 кодексу України).

Частиною 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Колегія суддів зазначає, що апелянт безпідставно посилається на те, що не отримував від заявника копію Заяви про заміну сторони її правонаступником з доданими до неї документами, оскільки на адресу ПАТ «Банк «Національні інвестиції» Товариством «ФАКТОР-КОМФОРТ» двічі були направлені копії вказаних документів, а саме: 10.12.2015 року рекомендованим листом, та 16.12.2015 року цінним листом з описом вкладення (т.2 а.с.81-82).

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було неналежним чином повідомлено його про час і місце розгляду заяви ТОВ «Фактор-Комфорт». Колегією суддів було встановлено, що апелянт дійсно отримав 24.12.2015 року ухвалу суду від 16.12.2015 року про прийняття заяви та призначення її до розгляду на 21.12.2015 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.135). Проте, в матеріалах справи наявна телефонограма (т.2 а.с.115), згідно якої до відома апелянта було доведено інформацію щодо призначеного судового засідання, з відміткою про прийняття юрисконсультом ПАТ «Банк «Національні інвестиції» ОСОБА_8

В апеляційній скарзі Банк вказує на положення п. 7 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу нікчемності правочину - укладення банком правочину, умови якого передбачають платіж чи передачу майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Однак таке посилання є помилковим, адже право вимоги виникло не в силу підстав, не передбачених законом чи внутрішніми документами банку, а за Договором про відступлення права вимоги. Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, тобто Договір - підстава, що визначена законом. При цьому, передбачено також положеннями статті 512 ЦК України за заміною кредитора у зобов'язанні.

Отже твердження апелянта про вказану підставу нікчемності є помилковим у зв'язку із тим, що підстави виникнення майнового права нового кредитора - ТОВ «Фактор Комфорт» - передбачені чинним цивільним законодавством.

Також, як зазначає представник ТОВ «ФАКТОР-КОМФОРТ» та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «ФАКТОР-КОМФОРТ» сплатило ПАТ «Банк «Національні інвестиції» за передачу права вимоги, що підтверджується платіжним дорученням № 105 від 17.09.2015 року (т.2 а.с.112).

Положеннями ст. 204 ОСОБА_7 кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ОСОБА_7 кодексом, ані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлено, що правочин по відступлення права вимоги є нікчемним з моменту визнання його таким Уповноваженою особою Фонду.

Договір було укладено 17.09.2015, його Сторони досягли згоди з усіх істотних умов і вважають його дійсним. Третя особа - Уповноважена особа Фонду - не може діяти всупереч наданим повноваженням та нормам закону і визнавати договір нікчемним. Тим більше, нікчемним договір може бути лише з - моменту його укладення, а не визнання його таким після вчинення дій обома сторонами, що підтверджують дійсне прийняття та виконання договору обома сторонами договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ОСОБА_7 кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемність Договору відступлення права вимоги прямо не встановлена законом. Отже, він може бути виключно оспорюваним правочином, тобто його недійсність слід довести саме у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ОСОБА_7 кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Договір відступлення права вимоги відповідає всім вимогам, передбаченим ст. 203 ЦК України, що свідчить про його чинність:

Зміст правочину не суперечить нормам чинного цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

Сторони на момент вчинення правочину (підписання та виконання умов договору) мали необхідний обсяг цивільної дієздатності;

Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, цей факт не оспорюється сторонами правочину;

Договір було укладено у передбаченій законодавством письмовій формі;

Правочин спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним, а саме на відступлення та отримання права вимоги.

Приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не зазначено право уповноваженої особи Фонду гарантування визнавати на свій розсуд договори нікчемними. До повноважень Уповноваженого відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону відноситься повідомлення сторін за договорами, зазначеними у частині 2 статті 38 цього Закону про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 3 статті 215 ОСОБА_7 кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями пункту 2.5.2 Пленуму Вищого Господарського Суду України у Постанові від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначається, що необхідно з урахуванням приписів ст. 215 ОСОБА_7 Кодексу України та ст. 207 Господарського Кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 228 ОСОБА_7 Кодексу України, ч. 2 ст. 207 Господарського Кодексу України, ст. 13 ЗУ «Про створення вільної економічної зони «Крим» та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України»), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, ч. 1 ст. 227, ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 232 ОСОБА_7 Кодексу України, ч. 1 ст. 207 Господарського Кодексу України).

В матеріалах справи відсутні докази, що уповноваженою особою Фонду та Тимчасовою адміністрацією Банку вчинені будь-які дії про визнання правочину недійсним, як то надає повноваження їй Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», також відсутні докази звернення до суду з позовом про визнання Договору відступлення права вимоги, укладеного із ТОВ «ФАКТОР-КОМФОРТ», недійсним. Тому посилання на нікчемність Договору про відступлення права вимоги не має під собою правового підґрунтя.

Доводи апеляційної скарги позивача жодним чином не спростовують висновків, викладених в ухвалі господарського суду першої інстанції, та не підтверджуються документально.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Таким чином, місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали додержані норми процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали господарського суду Харківської області 21 грудня 2015 року у справі №922/3258/15 відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 21 грудня 2015 року у справі №922/3258/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29.01.2016 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.