УХВАЛА

19.01.2016Справа № 910/17231/15

за скаргоюПриватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій»
на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві
за позовом Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій»
до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України
про стягнення 97 576 грн. 09 коп.

Суддя Чинчин О.В.

Представники сторін:

від Скаржника (Відповідача): не з'явились;

від Позивача: не з'явились;

від ВДВС: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Інститут розвитку передових технологій» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про стягнення 97 576 грн. 09 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року по справі №910/17231/15 позов Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на користь Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" 3% річних у розмірі 7 824 грн. 29 коп., інфляційні у розмірі 89 751 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 1 952 грн. 52 коп.

13.10.2015 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року по справі № 910/17231/15 видано Наказ.

04.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) отримано від Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» скаргу на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві по справі №910/17231/15, яку вмотивовано тим, що 12.11.2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відрито виконавче провадження, проте постановою державного виконавця від 27.11.2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2015 року по справі №910/17231/15 у зв'язку з ліквідацією Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України. За таких підстав, просить суд визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження №49338850 від 27.11.2015 року та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження №49338850.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.12.2015 року відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві по справі №910/17231/15 до повернення матеріалів справи №910/17231/15 з суду вищої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 року скаргу Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 14.01.2016 року.

14.01.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги.

14.01.2016 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду від 28.12.2015 року не виконали.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року відкладено розгляд скарги на 19.01.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

В судове засідання 19.01.2016 року представники Сторін та Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/17231/15.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що неявка в судове засідання представників Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій», Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві не перешкоджає розгляду по суті скарги Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» на дії органів державної виконавчої служби.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що Скарга Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» на дії органів державної виконавчої служби не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. (абзац 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.45 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. (ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»)

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. (ч.5 статті 25 Закону)

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Пироговською - Харітоновою Я.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу №910/17231/15 виданого Господарським судом м. Києва від 13.10.2015 року про стягнення з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на користь Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" боргу в сумі 99 528 грн. 61 коп. Боржнику надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

27.11.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Пироговською - Харітоновою Я.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наказом №258/7 від 11.09.2015 р. Міністерства юстиції України припинено шляхом ліквідації Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 50 Закону вищевказаного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Згідно зі статтею 33 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі ліквідації юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Відповідно до ч.1 ст.110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами, а також за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які неможливо усунути, чи в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст.59 Господарського кодексу України встановлено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

При цьому, згідно з положеннями ч.6 ст.59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання ліквідується: за ініціативою осіб, зазначених у частині першій цієї статті; у зв'язку із закінченням строку, на який він створювався, чи у разі досягнення мети, заради якої його було створено; у разі визнання його в установленому порядку банкрутом, крім випадків, передбачених законом; у разі скасування його державної реєстрації у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" відомості щодо юридичної особи, у тому числі, відомості про перебування юридичної особи у процесі припинення, зокрема про дату реєстрації рішення засновників (учасників) або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи; дату публікації у виданні спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи; персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), її голову, дату обрання (призначення) або дату обрання (призначення) ліквідатора містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з ч.1 ст.16 вказаного Закону України Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Як вбачається з інформації, розміщеної на веб - сайті Міністерства юстиції України, Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України перебуває в стані припинення підприємницької діяльності за рішенням засновників. Головою ліквідаційної комісії відповідача є Личов Олексій Валерійович. Також, зазначено що місцезнаходженням державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України є 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 73.

Порядок здійснення розрахунків з кредиторами, вимоги яких, у тому числі, підтверджені рішенням суду, у разі ліквідації суб'єкта господарювання за рішенням власника (власників) встановлюється ст.ст.111, 112 Цивільного кодексу України, ст.ст.60, 61 Господарського кодексу України.

Зокрема, ліквідаційна комісія або інший орган, який проводить ліквідацію суб'єкта господарювання, вміщує в друкованих органах відповідно до закону повідомлення про його ліквідацію та про порядок і строки заяви кредиторами претензій, а явних (відомих) кредиторів повідомляє персонально у письмовій формі у встановлені цим Кодексом чи спеціальним законом строки (ч.3 ст.60 Господарського кодексу України).

Претензії кредиторів до суб'єкта господарювання, що ліквідується, задовольняються з майна цього суб'єкта, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами. У разі ліквідації платоспроможного суб'єкта господарювання вимоги його кредиторів задовольняються в порядку черговості, встановленої Цивільним кодексом України. (ч.ч.1, 2 ст.61 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.9 ст.111 Цивільного кодексу України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу України. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

Частиною 1 ст.112 Цивільного кодексу України передбачено наступну черговість задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Таким чином, вище викладеними нормами чинного законодавства України встановлено порядок задоволення вимог кредиторів, у тому числі, які підтверджені рішенням суду, який відмінний від порядку, що передбачений Законом України "Про виконавче провадження". Зокрема, у даному випадку стягнення заборгованості здійснюється ліквідаційною комісією або іншим органом, який проводить ліквідацію суб'єкта господарювання, проте не державним виконавцем.

Такі висновки суду кореспондуються зі змістом положень ст.67 Закону України "Про виконавче провадження", за приписами ч.ч.2, 3 ст.67 якої у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом України.

Тобто, у разі проведення ліквідації юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, за рішенням уповноваженого органу товариства, наказ суду направляється до ліквідаційної комісії відповідно до вимог ст.67 Закону України "Про виконавче провадження". У даному випадку виконавчий документ не направляється до суду або іншого органу, який його видав, відповідно до ч.2 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки такий документ підлягає подальшому виконанню органом, що проводить ліквідацію юридичної особи. Після отримання виконавчого документу ліквідаційною комісією виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом України.

При цьому, Суд виходить з того, що за змістом ч.2 ст.67 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) саме для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку, а у разі закінчення ліквідації та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців запису про припинення юридичної особи виконання рішення суду вже буде неможливим.

У разі наявності підстав, передбачених ст.67 вказаного Закону України для закінчення виконавчого провадження, за змістом цієї статті таке виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом України, тобто ст.49 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд звертає увагу, що у даному випадку підстава для закінчення виконавчого провадження передбачена спеціальною нормою, яка міститься в ст.67 Закону України "Про виконавче провадження", та при застосуванні якої загальні норми ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" не порушуються.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 03.06.2013 року у справі № 5023/1509/12, від 07.11.2012 року у справі № 26/4, від 19.12.2012 року у справі № 10/47/08.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що в діях державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гусєва О.О. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не вбачається порушень Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві по справі №910/17231/15.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ

Скаргу Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» скаргу на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві по справі №910/17231/15 до повернення матеріалів справи №910/17231/15 - відхилити.

Суддя О.В. Чинчин