РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016Справа №910/28100/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Транс Груп»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Лемма Плюс ЛТД»
простягнення 43 722,40 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Транс Груп» (надалі - ТОВ «Рейл Транс Груп» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Лемма Плюс ЛТД» (надалі - ТОВ «Фірма Лемма Плюс ЛТД») про стягнення 43 722,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 43 722,40 грн. у зв'язку з набуттям відповідачем такими грошовими коштами без достатніх правових підстав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23.11.2015 р.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 23.11.2015 р. та 14.12.2015 р. розгляд справи відкладено на 14.12.2015 р. та 13.01.2016 р. відповідно у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

В судове засідання представник позивача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02218, м. Київ, вул. Райдужна, 59-Б, оф. 3, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2015 р. ТОВ «Фірма Лемма Плюс ЛТД» було виставлено ТОВ «Рейл Транс Груп» рахунок №Л від 22.07.2015 р. на оплату товару (кабель НРШМ 37*2,5 та барабан №12) на загальну суму 43 722,40 грн.

Платіжним дорученням №136 від 22.07.2015 р. позивачем було повністю оплачено виставлений відповідачем рахунок на оплату товару на загальну суму 43 722,40 грн.

Листом №2-26/10 від 26.10.2015 р. позивач вимагав від відповідача повернення грошових коштів у зв'язку з тим, що між сторонами не був укладений договір поставки у встановленому чинним законодавством України порядку.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що підстава для володіння відповідачем грошовими коштами у розмірі 43 722,40 грн., на думку позивача, відсутня.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;

4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Позивач вказує, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу чи поставки товару, у зв'язку з чим існують підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 43 722,40 грн. як безпідставно отриманих.

В той же час, частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Суд відзначає, що у виставленому відповідачем рахунку№Л від 22.07.2015 р. вказано всі необхідні умови договору, зокрема, предмет (назва товару та його кількість), ціна (за одиницю товару та загальна вартість товару), а позивач повністю оплатив виставлений рахунок, тобто погодився із запропонованими умовами укладеного договору.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір поставки у спрощеній формі на підставі ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України.

Щодо строку дії такого договору, то в даному випадку можна виходити із положень ч.1 ст. 267 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 18.09.2014 р. у справі № 927/487/14.

Відтак, оскільки грошові кошти у розмірі 43 722,40 грн. були сплачені ТОВ «Рейл Транс Груп» на користь ТОВ «Фірма Лемма Плюс ЛТД» на виконання умов договору, відтак вказані грошові кошти набуті за наявності правової підстави, а тому не можуть бути стягнуті відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуті.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно (кошти).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 р. у справі №5006/18/13/2012 та від 02.10.2013 р. у справі №6-88цс13.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ТОВ «Рейл Транс Груп» про стягнення з ТОВ «Фірма Лемма Плюс ЛТД» грошових коштів у розмірі 43 722,40 грн. на заявлених позивачем правових підставах необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Транс Груп» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.01.2016 р.

Суддя В.П. Босий