РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа № 918/1198/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт" на рішення господарського суду Рівненської області від 09.12.15 р.

у справі № 918/1198/15 (суддя Романюк Р.В. )

позивач ОСОБА_1 міське комунальне підприємство

відповідач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Рівнеліфт"

про стягнення в сумі 128 444,08 грн.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_3 (довіреність № 1578 від 10.08.2015р.);

відповідача: ОСОБА_4 (довіреність №82/14 від 02.02.2015 року); ОСОБА_5 (довідка №20/07 від 26.01.2016 року).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 09.12.2015 року у справі №918/1198/15 позов Кузнецовського міського комунального підприємства до Приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт" про стягнення 128 444,08 грн. - задоволено. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт" на користь Кузнецовського міського комунального підприємства 128 444,08 грн. збитків та 1 926,66 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.12.2011 року між ОСОБА_1 міським комунальним підприємством (замовник/позивач) та ОСОБА_2 акціонерним товариством "Рівнеліфт" (підрядник/відповідач) був укладений договір підряду № 290 (далі- договір, а.с.10-11), відповідно до п.1.1. якого підрядник зобов'язувався, на свій ризик, з використанням своїх матеріалів та устаткування виконувати за завданням замовника на його об'єктах повне технічне обслуговування ліфтів і обладнання диспетчеризації, а замовник зобов'язувався приймати та оплачувати вищезазначені роботи.

Відповідно до п.4.1.1 договору, підрядник зобовязаний своїми силами і засобами виконати роботи в обсягах і в строки, передбачені договором з врахуванням вимог, передбачених "Правилами будови і безпечної експлуатації ліфтів", "Положення про систему технічного обслуговування та ремонту ліфтів в Україні" та технологічним процесам, які розробляються та затверджуються підрядником і здати роботи замовнику в стані, який відповідає нормативним актам та умовам договору.

Згідно з ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 міське комунальне підприємство на виконання умов договору підряду перерахувало на розрахунковий рахунок ПрАТ "Рівнеліфт" грошові кошти в сумі 128 444 грн. 08 коп. за роботи виконані в жовтні 2012р., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1079 від 30.04.2013р. (а.с.35).

ОСОБА_1 міське комунальне підприємство, посилаючись на те, що ПрАТ "Рівнеліфт" в порушення взятих на себе за договором зобов'язань роботи в жовтні 2012 року не виконав, звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з ПрАТ "Рівнеліфт" збитків в розмірі 128 444,08 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задовлення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

У відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення.

При цьому саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як вбачається з рішення господарського суду Рівненської області від 28.07.2014р. у справі №918/751/14, залишеного без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2014р. та Вищого господарського суду України від 10.02.2015р., судами під час розгляду справи № 918/751/14 встановлено, що ОСОБА_2 акціонерне товариство "Рівнеліфт" на протязі жовтня 2012 року не виконувало свої договірні зобовязання з повного технічного обслуговування ліфтів, передбачені договором підряду № 290 від 01.12.2011р.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, невиконання підрядником у зазначений період робіт та порушення в звязку з цим ОСОБА_2 акціонерним товариством "Рівнеліфт" договірних зобовязань встановлено рішеннями господарських судів у справі №918/751/14 і ця обставина не підлягає додатковому доказуванню.

Інших належних доказів, які б свідчили про виконання відповідачем в жовтні 2012р. робіт згідно Договору підряду № 290 від 01.12.2011р. та належного їх оформлення, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Оскільки вищевикладеним підтверджується факт невиконання відповідачем в жовтні 2012 року взятих на себе зобов'язань в частині виконання робіт, обумовлених договором підряду № 290 від 01.12.2011р., місцевий господарський суд вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивач має право на відшкодування (повернення) грошових коштів сплачених за невиконані роботи та, відповідно, правомірно присудив до стягнення з відповідача збитків в розмірі 128 444,08 грн.

Щодо клопотання відповідача (скаржника) про пропуск строку позовної давності та застосування наслідків спливу цього строку, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в його задоволенні, оскільки про порушене право ОСОБА_1 міське комунальне підприємство дізналося 01.12.2014р. (з дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №918/751/14), а позов заявлено останнім 22.10.2015р.

При цьому, посилання скаржника на відсутність усіх елементів складу цивільного правопорушення є безпідставними, оскільки вина відповідача полягає у невиконанні умов договору підряду, розмір збитків становить 128 444,08 грн., сплачені позивачем за роботи з повного технічного обслуговування ліфтів, які мали б бути виконані відповідачем у жовтні 2012 року, а причинно-наслідковий зв'язок полягає в тому, що кошти перераховані відповідачу за роботи, які підрядником (відповідачем) не виконувались, і це встановлено рішенням господарського суду Рівненської області від 28.07.2014р. у справі №918/751/14.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерне товариство "Рівнеліфт" - залишити без задоволення. Рішення господарського суду Рівненської області від 09.12.2015 року - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.