РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016Справа №910/30388/15
За позовом Приватного підприємства "Авісіна"

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління

активами "ІТТ-Менеджмент"

2)Публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований

корпоративний інвестиційний фонд "Ефективні інвестиції"

3)Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк"

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Ольга"

про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсним

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників сторін:

від позивача Жарикова О.В. (за дов.)

від відповідача 1 Христич О.В. (за дов.)

від відповідача 2 не з'явились

від відповідача 3 не з'явились

від третьої особи не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01.02.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом приватне підприємство "Авісіна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент", публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Ефективні інвестиції", публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Ольга" про визнання недійсними договору від 29.08.2013 про відступлення права вимоги за кредитним договором №0705/01 від 05.07.2011 укладеного між акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент" та договору про відступлення права вимоги укладеного 25.11.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент", що діє від свого імені, в інтересах а за рахунок активів Пайового венчурного інвестиційного фонду "Укрінвестбуд" недиверсифікованого виду закритого типу (первісним кредитором) та публічним акціонерним товариством "Закритим недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Ефективні інвестиції" від імені, в інтересах та за рахунок якого на підставі договору про управління активами №2/12-04-11/КІФ від 31.10.2014, діє товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Система плюс" (новий кредитор).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за кредитним договором №0705/01 від 05.07.2011 кошти ТОВ "Ольга" надавались у іноземній валюті, а тому при відступленні права вимоги новий кредитор повинен мати банківську ліцензію на здійснення валютних операцій. В зв'язку з відсутністю вказаної ліцензії у нового кредитора відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності на укладення договору про відступлення права вимоги, в зв'язку з цим договори від 29.08.2013 та від 25.11.2015 є недійсними.

Ухвалою суду від 04.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30388/15, розгляд останньої призначено на 21.12.2015.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 17.12.2015 відповідач-1 подав відзив на позовну заяву.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 21.12.2015 позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 21.12.2015 позивач подав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 21.12.2015 позивач подав клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідач 2 в судове засідання 21.12.2015 не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду від 04.12.2015 не виконав, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення № 01 3.

Відповідач 3 в судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду від 04.12.2015 не виконав, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення № 01 1.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про день та час судового засідання повідомлялась належним чином, відомостей про отримання ухвали суду від 04.12.2015 про порушення провадження у справі, у суду немає.

Позивачем подано клопотання про залучення третьої особи та клопотання про забезпечення позову.

Представник відповідача 1 заперечував проти задоволення всіх клопотань.

За результатами розгляду клопотань про забезпечення позову та залучення третьої особи судом винесено ухвалу від 21.12.2015, якою у задоволенні вказаних клопотань відмовлено, в зв'язку з необґрунтованістю.

В зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів та неявкою відповідачів 2, 3 та третьої особи суд відклав розгляд справи на 18.01.2016.

18.01.2016 позивач через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав уточнення до позовних вимог. У вказаній заяві позивач просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги за кредитним договором від 29.08.2013, укладений між ПАТ "КБ "Актив-Банк" та ТОВ "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент" та визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02.03.2015, укладеним між ТОВ "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент" та ПАТ "Закритий не диверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Ефективні інвестиції".

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначена заява, за своєю правовою природою являється заявою про зміну предмету позову і була подана до початку розгляду справи по суті, а тому приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про уточнення до позовних вимог.

18.01.2016 позивач через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав документи на виконання вимог ухвали суду.

18.01.2016 відповідач-2 через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними.

В судове засідання 18.01.2016 представники відповідачів -2, 3 та третьої особи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

В зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів, суд відклав розгляд справи на 01.02.2016.

29.01.2016 позивач через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав документи на виконання вимог ухвали суду.

01.02.2016 позивач через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав пояснення у справі.

01.02.2016 відповідач-1 через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав письмові пояснення.

В судове засідання 01.02.2016 представники відповідачів-2, 3 та третьої особи не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Представником позивача заявлено усне клопотання про направлення повідомлення про порушення законності, що містить ознаки кримінального правопорушення до прокуратури на підставі ст. 90 ГПК України, з тих підстав, що позивач вважає, що відповідно до Постанови Прокуратури Київської області від 18.12.2015 року про повернення тимчасово вилученого майна відповідач реалізував своє право вимоги на заставне майно з порушенням Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Позивачем подана Постанова про повернення тимчасово вилучення майна ПП «Офір», якою задоволена скарга останнього, та за якою повернуто цукор -пісок ДСТУ 4623:2006 у кількості 29880 т.

Відповідно до ст.90 ГПК України суд надсилає повідомлення прокурору або органу досудового розслідування якщо при вирішенні господарського спору виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача, в зв'язку з його необґрунтованістю.

Відповідачами позову не визнано, заперечення викладені письмово у відзивах на позов, які залучені до матеріалів справи та обґрунтовані тим, що укладений між сторонами правочин не суперечить жодній з категорій, що встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, договір не порушує права позивача та не завдає йому негативних наслідків, оскільки правочини, якими відступлене право вимоги, не впливають на суть зобов'язання боржника перед кредитором (новим або первісним) та укладаються без згоди на те боржника.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За умовами кредитного договору № 0705/01 від 05.07.2011 ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" є кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольга", банк зобов'язався надати позивальнику кредит у сумі 14300000,00 доларів США на поповнення обігових коштів строком погашення не пізніше 27.07.2011. Зобов'язання при цьому забезпечується заставою товарів в обороті, а саме цукру-піску білого ДСТУ 4323-2006 у кількості 45360,00 тон, балансовою вартістю 401084850,00 грн. Кредит наданий банком забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законом. (п. 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору).

05.11.2011 між ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" та ТОВ "Ольга" укладено договір застави товарів в обороті № 0705/01/S-1 відповідно до якого, заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед Заставодержателем по Кредитному договору № 0705/01 від 05 липня 2011 року з усіма наступними змінами до нього (надалі - "Кредитний договір") у вигляді своєчасного, не пізніше 27 липня 2011 року, повернення кредиту в сумі 14 300 000,00 дол. США (чотирнадцять мільйонів триста тисяч доларів США 00 центів), сплати відсотків за користування кредитом із розрахунку 14,0 % (чотирнадцять) процентів річних у порядку та на умовах передбачених Кредитним договором, сплати комісій, відшкодування збитків, сплати пені та штрафів у випадках та розмірах, передбачених Кредитним договором, передає у заставу Заставодержателю належні йому на праві власності товари в обороті опис, кількість та вартість яких зазначено в п. 1.1. Договору (надалі - "Предмет застави"). Предметом застави є товари в обороті, а саме білий цукор - пісок ДСТУ4323-2006 в кількості 45360,00 тон. Предмет застави залишається у володінні Заставодавця і знаходиться на складах. Договір набуває чинності з моменту його підписання. (п. 1, 1.1, 19 договору застави).

Згідно п. 3 договору застави, предмет застави сторони оцінюють на загальну суму 332640000,00 грн. (триста тридцять мільйона шістсот сорок тисяч гривень 00 копійок) без врахування ПДВ, згідно експертної оцінки Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 04.07.2011 року.

Відповідно до п.п. 11.1, 11.2, 11.3 п. 11 договору застави, заставодержатель має право на одержання задоволення своїх вимог за Кредитним договором (у тому числі і до строку погашення кредиту) з вартості Предмету застави (за його рахунок) переважно перед іншими кредиторами, яке реалізується за вибором Заставодержателя: шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до законодавства України і подальшої реалізації предмета застави особисто Заставодержателем або визначеною ним особою і до фактичного задоволення вимог по Кредитному договору; шляхом залишення предмета застави Заставодержателем за собою у власність в рахунок погашення (часткового погашення) вимог по Кредитному договору; будь-яким іншим за вибором Заставодержателя шляхом, що не суперечить законодавству України.

Заставодержатель набуває права, зазначені в п.п. 11.1 - 11.3. у разі: виникнення простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом; виникнення простроченої заборгованості за кредитом; порушення Заставодавцем відповідних умов зберігання Предмета застави в залежності від того, зменшено чи ні вартість Предмету застави (підстава-складений представниками Заставодержателя акт перевірки стану Предмету застави); використання отриманого кредиту не за цільовим призначенням (підстава - акт перевірки Заставодавця); прийняття рішення про ліквідацію або реорганізацію Заставодавця; ухилення Заставодавця від контролю Заставодержателя за додержанням умов цього договору, ненадання або неналежного надання Заставодержателю інформації (доказів її достовірності) відповідно до п. 10 цього договору; порушення справи про банкрутство Заставодавця (п. 12 договору застави).

Згідно п. 15 договору застави незалежно від шляху реалізації права на одержання задоволення вимог (п.п, 11.1-11.3). предмет застави може бути реалізований Заставодержателем або визначеною ним особою. Реалізація майна проводиться на будь-яких юридичних підставах, передбачених законодавством України (або таких, що йому не суперечать), зокрема; шляхом укладання договорів купівлі - продажу, інших видів договорів, з використанням аукціону, торговельної біржі, комісійних магазинів та ін.

29.08.2013 між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк", як первісним кредитором та ТОВ "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного інвестиційного фонду "Укрінвестбуд" не диверсифікованого виду закритого типу, як новим кредитором, було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0705/01 від 05.07.2011 року.

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 договору відступлення права вимоги, цей Договір є правочином купівлі - продажу права грошової вимоги Первісного Кредитора до Боржника. Внаслідок укладання цього правочину Новий Кредитор придбає право грошової вимоги до Боржника за Кредитним договором, договором застави та Ухвалами суду. Предметом цього Договору є право Грошової вимоги до Боржника, що випливає з Кредитного договору і Ухвал суду, право звернення стягнення па предмет застави за Договором застави. За умовами цього Договору Первісний Кредитор відступає, а Новий Кредитор набуває всі права вимоги до Боржника, належні Первісному Кредитору у відповідності до Кредитного договору, Договору застави та Ухвал суду.

Згідно п. 2.4, 3.2 договору про відступлення права вимоги, характеристика наявних Грошових вимог на дату укладення цього Договору: 17 207 995,80 доларів США (сімнадцять мільйонів двісті сім тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять доларів СІІІА 80 центів), що в еквіваленті по курсу НБУ 7,9930 грн./1 долар СІІІА станом на 29.08.2013 року складає 137 543 510,00 гри. (сто тридцять сім мільйонів п'ятсот сорок три тисячі п'ятсот десять гривень 00 копійок), у тому числі:

- сума заборгованості за кредитом - 14 300 000,00 доларів СІІІА (чотирнадцять мільйонів триста тисяч доларів СІІІА), що в еквіваленті по курсу НБУ 7,9930 грн./1 долар СІІІА станом на 29.08.2013 року складає 114 299 900,00 гри. (сто чотирнадцять мільйонів двісті дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот гривень);

- сума заборгованості за процентами - 2 907 995,80 доларів СІІІА (два мільйони дев'ятсот сім тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять доларів США 80 центів), що в еквіваленті по курсу НБУ 7,9930 грн./1 долар США станом на 29.08.2013 року складає 23 243 610,00 грн. (двадцять три мільйони двісті сорок три тисячі шістсот десять гривень 00 копійок).

Вказана сума Грошових вимог підтверджується Розрахунком заборгованості за Кредитним договором та Ухвалами суду. Розрахунки Боржника з Новим Кредитором стосовно Грошових вимог здійснюються в порядку і формах, установлених Кредитним договором, Договором застави та Ухвалами суду та чинним законодавством України.

П. 2.5, 4.1 договору про відступлення права вимоги передбачено, що у рахунок оплати вимог за Кредитним договором, Договором застави та Ухвалами суду, Новий Кредитор перераховує Первісному Кредитору кошти у сумі 137 543 510,00 грн. на протязі 2 (двох) банківських днів з моменту укладення цього договору за наступними реквізитами: рахунок № 67, ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», МФО 300852, код Банку 26253000. Відступлення прав вважається таким, що відбулось, з моменту повного виконання Новим Кредитором обов'язків передбачених пунктом 4.1. цього Договору.

На підтвердження дійсності вимог за Кредитним договором, Договором застави та Ухвалами суду та для забезпечення можливості реалізації Новим Кредитором придбаних за цим Договором вимог, Первісний кредитор після виконання Новим кредитором зобов'язання передбаченого п.4.1. Договору передає по акту приймання-передачі наступні документи: оригінали Кредитного договору, Договору застави та Ухвали суду, які підтверджують факт надання Боржнику кредиту, а також усі інші необхідні документи, які засвідчують права, що відступаються за цим Договором та інформацію, яка важлива для здійснення переданих прав. (п. 3.1 договору про відступлення права вимоги).

П. 5.2.2 договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор зобов'язується: не пізніше 5 (п'яти) банківських днів після виконання Новим кредитором умов п. 4.1 Договору повідомити Боржника про укладення цього Договору, а також повідомити, що всі платежі, які Боржник був зобов'язаний сплачувати Первісному кредитору па підставі Кредитного договору є належними до сплати на користь Нового Кредитора.

Відповідно до п. 8.1, 8.2, 8.4 договору про відступлення права вимоги, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується в момент повного виконання зобов'язань Сторонами за цим договором або припиненням цього Договору відповідно до умов, викладених в п. 8.4 цього Договору, але не раніше завершення всіх розрахунків за цим Договором. У випадку, якщо Новий Кредитор протягом строку, встановленого в пункті 4.1 цього Договору, не виконає свого зобов'язання щодо проведення розрахунків із Первісним Кредитором в повному розмірі, Первісний Кредитор має право виключно на власний розсуд припинити цей Договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це Нового Кредитора. З дати отримання Новим Кредитором письмового повідомлення Первісного Кредитора про припинення цього Договору в односторонньому порядку цей Договір вважається припиненим.

Про виконання договору про відступлення права вимоги від 29.08.2013 з боку нового кредитора свідчить акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.08.2013. Вказаний акт підписаний та скріплений печатками контрагентів та складений про те, що ТОВ "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного інвестиційного фонду "Укрінвестбуд" не диверсифікованого виду закритого типу (Товариство) має перед ПАТ "КБ "Актив-Банк" (Банком) непогашене грошове зобов'язання у сумі 137 543 510,00 грн. (сто тридцять сім мільйонів п'ятсот сорок три тисячі п'ятсот десять гривень 00 копійки), яке виникло на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеного між Банком та Товариством 29.08.2013 року. Банк має перед Товариством непогашене грошове зобов'язання у сумі 137 543 510,00 грн. (сто тридцять сім мільйонів п'ятсот сорок три тисячі п'ятсот десять гривень 00 копійки), яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу цінних паперів №ДД-2/2013, укладеного між Банком та Товариством 30.08.2013 року, з урахуванням здійснених розрахунків у сумі 540 362,00 грн. (п'ятсот сорок тисяч триста шістдесят дві гривні 00 копійок). Строк виконання зобов'язань, зазначених у п. 1 та п. 2 цього Акта, настав. Сторони підтверджують реальність та обсяги взаємних заборгованостей, зазначених у п. 1 та п. 2 цього Акта. Керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, зазначеними у п. 1 та п. 2 цього Акта, і таким чином з моменту підписання цього акта вважатимуть: зобов'язання Товариства (п. 1) таким, що припинено у повному обсязі, зобов'язання Банку (п. 2) таким, що припинено у повному обсязі.

Також між ТОВ "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент", що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового венчурного інвестиційного фонду "Укрінвестбуд" не диверсифікованого виду закритого типу та ПАТ "Закритий не диверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Ефективні інвестиції", в інтересах та за рахунок якого на підставі договору про управління активами № 2/12-04-11/КІФ від 31.10.2014, діє ТОВ "Компанія з управління активами "Система плюс" укладено договір про відступлення права вимоги від 02.03.2015.

Згідно п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору відступлення права вимоги від 02.03.2015, цей договір є правочином купівлі-продажу права грошової вимоги первісного кредитора до боржника. На момент укладення цього договору грошова вимога визначається у сумі 17207995,80 доларів США, що в еквіваленті на курс НБУ 7,9930 грн./1долар США станом на 29.08.2013 складає 137543510,00 грн., у тому числі:

сума заборгованості за кредитом - 14 300 000,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 7,9930 гри/ 1 долар США станом на 29 серпня 2013 року складає 114 299 900,00 грн.

сума заборгованості за процентами - 2 907 995,80 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 7.9930 грн./ 1 долар США станом на 29 серпня 2013 року складає 23 243 610,00 грн.

Розмір грошових вимог, визначений цим Договором, підтверджується Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20 грудня 2012 року у справі №21/5007/1322/12 та Договором про відступлення права вимоги від 29 серпня 2013 року, укладеним між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "АКТИВ-БАНК" та Первісним кредитором.

Підписанням цього Договору Первісний кредитор підтверджує, що йому в повному обсязі належить право грошової вимоги до Боржника. Це право як прямо так і опосередковано нікому не відчужене, не передано в забезпечення зобов'язань як Первісного кредитора так і третіх осіб, здійснена повна або часткова відмова від нього, не перебуває під забороною відчуження.

Відповідно до п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 договору про відступлення права вимоги від 02.03.2015 Первісний кредитор в момент укладання Акту приймання-передачі, визначеного у п. 4.1 цього Договору, передає, а Новий кредитор приймає на себе, в повному обсязі, на умовах та в порядку, передбачених цим Договором, усі права грошової вимоги Первісного Кредитора до Боржника, та зобов'язується сплатити за це грошові кошти в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Новий кредитор, стає кредитором Боржника за Кредитним договором та Договором застави і набуває в повному обсязі право вимоги від Боржника виконання зобов'язань та сплати грошових вимог на свою користь в момент укладання Акту приймання-передачі, визначеного у п. 4.1 цього Договору. Усі права грошових вимог, які належали Первісному кредиторові, припиняються з моменту підписання Акту приймання-передачі, визначеного у п. 4.1 цього Договору, в зв'язку з їх переходом до Нового кредитора. 3 моменту підписання: Акту приймання-передачі, визначеного у п. 4.1 цього Договору, Первісний кредитор вибуває з будь-яких правовідносин, які склались між ним та Боржником, які виникли з приводу грошових вимог до Боржника.

До матеріалів справи надано акт від 06.03.2015 прийому-передачі документів до договору про відступлення права вимоги від 02.03.2015. Вказаний акт складений про наступне: первісний кредитор в момент підписання цього Акту, передав Новому кредиторові, який отримав, усі права грошової вимоги Первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛЬГА", які виникли на підставі Кредитного договору №0705/01 від 05.07.2011 та Договору застави товарів в обороті № 0705/01 /S-1 від 05.07.2011 (цукор-пісок білий) в кількості 45 360 тон, укладеного між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "АКТИВ-БАНК") та ТОВ "ОЛЬГА" з доповненнями, змінами та додатковими угодами. Первісний кредитор, в момент підписання цього Акту, передав Новому кредиторові, який отримав, наступні документи: завірену копію Кредитного договору №0705/01 від 05.07.2011, укладеного між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "АКТИВ-БАНК" та ТОВ "ОЛЬГА"; завірену копію Договору застави товарів в обороті №0705/01/S-1 від 05.07,2011 (цукор- пісок білий) в кількості 45 360 тон, укладеного між ПАТ "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" та ТОВ "ОЛЬГА"; завірену копію Договору про відступлення права вимоги від 29.08.2013, укладеного між ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "АКТИВ-БАНК" та Первісним кредитором.

Новий кредитор, в момент підписання цього Акту, передав Первісному кредиторові, який отримав, наступні документи: оригінал гарантії ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" на суму 53000000,00 грн.

Сторони підписанням цього Акту підтверджують, що будь-яких претензій стосовно переданих (отриманих) документів, одна до одної не мають.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення цих підписів печатками. Строк дії цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору, а закінчується в момент повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором (п. 8.1, 8.2 договору про відступлення права вимоги від 02.03.2015)

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків, а у випадку якщо позов заявляється не стороною оспорюваного правочину - наявність порушеного права такої особи.

Відповідно до ст.1 ГПК, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. В той же час, неодмінною ознакою порушення права або охоронюваного законом інтересу є настання негативних наслідків для суб'єкта порушеного права.

В позовній заяві, позивач посилається на те, що він є учасником ТОВ "Ольга", як на підставу порушення своїх прав та законних інтересів.

Згідно частини другої статті 140 Цивільного кодексу України учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов'язаннями і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, обов'язковими умовами визнання договору недійсним є наявність у позивача певного суб'єктивного права (охоронюваного інтересу) - об'єкту судового захисту, порушення у зв'язку з укладенням відповідного договору таких прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі, та належність обраного способу судового захисту. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Позивач не надав належних доказів порушення або оспорення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Крім того, в силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Таким чином, якщо інше не встановлено договором або законом, відступлення права вимоги є двостороннім правочином, в якому сторонами є первісний кредитор і новий кредитор. У цьому випадку боржник - не є стороною у цьому правочині, а лише наділений правом не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України) та правом висувати проти вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Натомість, у позовній заяві, позивач, який не є боржником у зобов'язанні, право вимоги за яким відступлено згідно спірного договору, стверджує що відповідач-1, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення договору про відступлення права вимоги, в зв'язку з тим, що не мав генеральної або індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а розрахунки за відступленим зобов'язанням передбачають їх здійснення у іноземній валюті.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 42, 43 ГК України (п.п.1, 2, 3) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Особливості здійснення окремих видів підприємницької діяльності встановлюються законодавчими актами. Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Ст. 6 ГК України встановлені загальні принципи господарювання: свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави.

Ст. 14 ГК України визначає порядок ліцензування, патентування та квотування у господарській діяльності, який є засобом державного регулювання у сфері господарювання, спрямованим на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів, виходячи з конституційного права кожного на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, а також принципів господарювання, встановлених у статті 6 цього Кодексу. Відносини, пов'язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. Особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами. Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Відповідно до частини першої статті 72 ГК України підприємства в Україні здійснюють свою діяльність відповідно до вимог статей 62-71 цього Кодексу, якщо інше щодо підприємств окремих видів не передбачено цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Так, згідно із частиною третьою статті 62 Господарського кодексу України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту. Частиною четвертою статті 57 цього Кодексу встановлено, що статут суб'єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування і місцезнаходження, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

Крім того, згідно із частиною першою статті 207 вищезазначеного Кодексу господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Цивільний кодекс України закріплює універсальну правоздатність юридичної особи - здатність мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і

фізична особа. Поряд з цим статтею 91 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Ст. 1 Закону України "Про Господарські товариства" встановлено, що господарські товариства можуть займатися будь-якою підприємницькою діяльністю, яка не суперечить законодавству України.

Враховуючи вищевикладене підприємство здійснює свою господарську діяльність відповідно до його мети і предмету діяльності, вказаними у статуті. Водночас можливе виникнення інших прав та обов'язків, прямо не передбачених статутом, але при умові, якщо вони не суперечать чинному законодавству і цілям діяльності цього підприємства.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 (в редакції чинній на момент укладення спірного договору від 29.08.2013) валютні операції: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Згідно ст.. 5 Декрету КМУ № 15-93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: а) вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей; б) ввезення, переказування, пересилання в Україну валюти України, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 3 цього Декрету; в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави; д) розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України; е) здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів, за винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами - резидентами як дарунок або у спадщину.

Вказаними вище норманами визначено перелік валютних операцій, які підлягають ліцензуванню. При цьому відступлення права вимоги за зобов'язаннями, що виникли з кредитного договору, в тому числі у іноземній валюті, не підпадають під операції, що підлягають обов'язковому ліцензуванню НБУ.

За оспорюваним правочином від 29.08.2013 (відступлення права вимоги) відбулася заміна особи у зобов'язанні, яке виникло з кредитного договору, а не сторін кредитного договору; при укладанні договору щодо відступлення права вимоги від 29.08.2013, відповідач-1 не здійснює валютних операцій, що підлягають ліцензуванню згідно ст. 5 Декрету КМУ № 15-93, в тому числі не передбачено договором про відступлення права вимоги використання іноземної валюти як засобу платежу саме відповідачем-1.

В п.1.6 договору (визначення термінів) встановлено, що сторони розуміють під відступленням прав або уступка - операція, згідно з якою Кредитор (ПАТ «КБ Актив-банк») відступає Новому кредитору (ТОВ «Компанія з управління активами «ІТТ-Менеджмент») своє право вимоги валютних цінностей (грошових коштів в національній валюті). В п.2.4. зафіксований еквівалент заборгованості станом на 29.08.2013 року в гривнях. В п.3.2. договору встановлено, що розрахунки боржника з Новим кредитором стосовно грошових вимог здійснюються в порядку і формах, установлених Кредитним договором, договором застави та чинним законодавством України.

Тобто відсутність індивідуальної чи генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІТТ-Менеджмент" не свідчить про суперечність договору від 29.08.2013 про відступлення права вимоги за кредитним договором актам цивільного законодавства та не підтверджує його укладення за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.04.2013 № 906/392/13 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ольга" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника -ТОВ "Ольга".

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора.

Тобто, законом передбачено визнання недійсними вчинених саме боржником правочинів, а обмежень щодо вчинення правочинів з приводу зобов'язань боржника між кредиторами ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачено.

Крім того відповідно до ст. 21 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншої особи, яка бере участь у справі, здійснює заміну такої сторони на будь-якій стадії провадження у справі її правонаступником. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Тобто законом прямо передбачено можливість заміни кредитора у справі про банкрутство і підстав визнавати правочин про відступлення права вимоги недійсним з підстав введення мораторію на задоволення вимог кредиторів законом не передбачено.

Єдиною підставою недійсності договору від 02.03.2015, позивач зазначає недійсність договору від 29.08.2013. Судом встановлено, що договір від 29.08.2013 є дійсним, а тому підстав для визнання договору про відступлення права вимоги від 02.03.2015 нема.

Позивач не довів, що відповідачі, уклавши спірні угоди, порушили його права чи законні інтереси чи оспорили його право.

Заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, оскільки, відсутні визначені законом підстави для визнання договорів недійсними з тих підстав, про які зазначає позивач.

Судові витрати у справі, згідно положень ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.02.2016

Суддя І.В. Усатенко