ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа № 911/4825/15

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МЕГА ЕКСІМ ТРЕЙД

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ГРЕНАТЕК

про стягнення 311 612,26грн

Суддя Чонгова С.І.

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 26.10.2015);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МЕГА ЕКСІМ ТРЕЙД (далі ТОВ МЕГА ЕКСІМ ТРЕЙД) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ГРЕНАТЕК (далі ТОВ ГРЕНАТЕК) про стягнення 311 612,26грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки №0411-14 від 04.11.2014 в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ ГРЕНАТЕК документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

14.01.2016 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у звязку з оплатою відповідачем282 612,26грн боргу, проте вказана заява позивача не приймається судом до розгляду з огляду на те, що позивачем не визначено за якими саме документами сплачено чи не сплачено борг відповідачем, тобто такі дії можуть порушувати права як відповідача так і позивача у разі виникнення спору з несплаченої суми.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

04.11.2014 між ТОВ МЕГА ЕКСІМ ТРЕЙД (далі - постачальник) та ТОВ ГРЕНАТЕК (далі - покупець) укладено договір №0411-14 поставки (а.с.10-10, зворот, далі договір).

Таким чином, укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін у справі господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, постачальник зобовязується передати у власність покупцеві продукцію (далі продукція або товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію у порядку та на умовах, визначених вказаним договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування одиниці виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за вказаним договором, визначатимуться первинними бухгалтерськими документами (видаткові накладні або акти приймання-передачі тощо) та іншими необхідними документами.

Такі первинні бухгалтерські документи (видаткові накладні або акти приймання-передачі) узгоджуються сторонами та після їх підписання стають невідємними частинами вказаного договору.

Згідно п. 2.1 договору, ціна за одиницю продукції, що поставляється за вказаним договором, визначається з урахуванням ПДВ та погоджується сторонами у первинних бухгалтерських документах до вказаного договору, обовязок по складенню яких покладається на постачальника.

Покупець здійснює кінцевий розрахунок за поставлену продукцію протягом 90 календарних днів від дати поставки. Якщо кінцевий термін розрахунку припадає на офіційний вихідний або неробочий день, то такий термін переноситься на перший наступний робочий день (п. 2.4 договору).

Згідно п.п. 7.1 та 7.2 договору, вказаний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін; строк дії договору закінчується 31.12.2015.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем на виконання умов договору поставляв відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними (а.с.15-46).

За твердженням позивача сума поставки відповідачу товару становить 311 612,26грн.

Проте, суд зазначає, що і у позовній заяві і доданих до позовної заяви накладних документально підтверджено поставка відповідачу товарів на суму 275 694,18грн.

Тобто, сума поставки в розмірі 35 918,08грн (311 612,26-275 694,18) не підтверджена у даній позовній заяві документально.

Як вбачається з платіжного доручення №420 від 14.12.2015 сплачено позивачу 282 612,26грн за договором поставки №0411-14 від 04.11.2014.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений товар.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

При укладенні договору сторонами змінено загальне правило, відповідно до якого за поставлену продукцію сплата здійснюється протягом 90 календарних днів від дати поставки (п. 2.4 договору).

Таким чином, враховуючи, що відповідачем документально підтверджені поставки відповідачу товару на суму 275 694,18грн, а позивачем в процесі розгляду справи сплачено 282 612,26грн, суд вважає що провадження у справі в частині стягнення з відповідача 275 694,18грн підлягає припиненню на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно п. 1-1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Стосовно вимог про стягнення боргу 35 918,08грн боргу провадження в якому не припинено суд відмовляє в його задоволенні, оскільки у позовній заяві не визначено за якими документами виник борг на зазначену суму та не надано будь-яких документів на підтвердження такої суми заборгованості.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, оскільки сплата відповідачем заборгованості відбулась після порушення провадження у даній справі, а саме в розмірі 4135,41грн.

Керуючись ст. ст. 49, 80, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 275 694,18грн основного боргу припинити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ГРЕНАТЕК на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МЕГА ЕКСІМ ТРЕЙД 4135,41грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 35 918,08грн основного боргу в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 19.01.2016

Суддя С.І. Чонгова