РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/30326/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Галичфарм"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Етьєн-Вєст"
простягнення 20 000 000,00 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Танцюра В.А. - представник за довіреністю № 3 від 04.01.2016;
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 20.01.16 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Галичфарм" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Етьєн-Вєст" про стягнення 20 000 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.11.2007 між Публічним акціонерним товариством "Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Етьєн-Вєст" було укладено договір про не відновлювальну кредитну лінію № 1207-01-07, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику (відповідачу) невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 50 500 000,00 грн. з можливістю подальшого її збільшення за згодою банку шляхом укладення додаткової угоди до цього договору. Крім того, 17.08.2015 між позивачем (поручитель) та Банком (кредитор) було укладено договір поруки № 374 по зобов'язанням ТОВ "Етьєн-Вєст" (боржник) згідно кредитного договору № 1207-01-07. Оскільки позивач на виконання умов договору поруки перерахував 18.08.2015 на рахунок кредитора суму зобов'язань по договору поруки № 374 на суму 20 000 000,00 грн., до нього перейшло право вимоги до ТОВ "Етьєн-Вєст" в сумі 20 000 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30326/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 20.01.2016

У судове засідання, призначене на 20.01.2016, з'явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали суду надав документи, що були долучені до матеріалів справи, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився в судове засідання 20.01.2016, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

15 листопада 2007р. між Публічним акціонерним товариством «Банк !Фінаси та Кредит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Етьєн-Вєст" (далі - позичальник, відповідач) було укладено договір про не відновлювальну кредитну лінію № 1207-01-07 (далі - кредитний договір). Сторонами неодноразово вносились зміни до кредитного договору, зокрема, в частині максимальної суми заборгованості, кінцевої дати повернення кредиту, розміру процентів за користування кредитними коштами та графіку погашення кредитної лінії. Так, 28.01.2010, 30.01.2013 та 05.02.2014 сторони укладали Додаткові угоди до Договору про мультивалютну кредитну лінію № 1207-01-07 від 15.11.2007.

Відповідно до п.1.1.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 05.02.2014) надання кредитних коштів буде здійснюватись окремими частинами (траншами) на умовах, визначених цим договором в межах не відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 59 515 998,87 грн. та з урахуванням його зменшення відповідно Графіку зниження ліміту, зі сплатою за користування кредитними коштами процентів згідно п.3.1 цього договору.

Згідно з п. 2.5 договору Позичальник зобов'язується повернути всі отримані кредитні кошти банку в валютах заборгованості по кожному траншу відповідно Графіку зниження ліміту (Додаток № 14 до цього договору) з кінцевим строком погашення до 07.02.2015 року включно, шляхом перерахування грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості по кожному траншу здійснюється в тій же валюті, в якій були надані кредитні кошти.

Відповідно до Додатку № 14 до договору Графік погашення кредитної лінії з 05.02.14 сума встановленого ліміту складає 59 515 998,87 грн., з 07.02.2015 - 0 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк «Фінанси та Кредит» (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Галичфарм" (поручитель) з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Етьєн-Вєст" (боржник) за кредитним договором № 1207м-01-07 від 15.11.2007 було укладено договір поруки № 374. відповідно до п. 1.2 -1.4 договору поруки підставою договору поруки є дійсна вимога кредитора до боржника, встановлена кредитним договором. Поручитель свідчить, що він ознайомлений з кредитним договором та згоден з його умовами. Загальний розмір відповідальності поручителя перед кредитором за цим договором складає 20 000 000,00 грн.

Відповідно до п.2.1 договору поруки у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пунктом 2.2 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором в межах суми зазначеної у п.1.4 цього договору, по сплаті боржником основної суми боргу за кредитом, сплаті процентів, підвищених процентів, сплаті неустойки за основним боргом та за процентами, сплаті комісійної винагороди, а також за відшкодування збитків, що виникли за кредитним договором.

У разі непогашення боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку сплати суми боргу за кредитом та/або строку сплати процентів, комісійної винагороди, передбачених кредитним договору, кредитор набуває повне право вимоги від поручителя сплатити боргу в повному обсязі (п.2.3 договору поруки).

Згідно з п.2.4 договору поруки до поручителя, який виконав зобов'язання перед кредитором в повному обсязі, переходять всі права кредитора за кредитним договором.

У разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором у встановлені договором строки, поручитель зобов'язується не пізніше 1-го банківського дня з моменту повідомлення його кредитором письмово або телетрансмісійно про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань, сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, шляхом її перерахування на рахунок кредитора в спосіб, зазначений кредитором (п.3.1 договору поруки).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2015 на адресу позивача надійшов лист-повідомлення від 17.08.15 № 8-204110/15934/1 від ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит» з повідомленням про невиконання ТОВ "Етьєн-Вєст" (відповідачем) взятих на себе зобов'язань по кредитному договору № 1207м-01-07 від 15.11.2007. У зв'язку з чим, банк висунув вимогу до позивача своїх зобов'язань як поручителя згідно договору поруки № 374 від 17.08.2015 на суму 20 000 000,00 грн.

Листом від 18.08.2015 № 01-2493 позивач повідомив відповідача про одержання вимоги від кредитора та просив терміново підтвердити або спростувати правомірність вимог банку.

Листом від 18.08.2015 № 11-08 відповідач повідомив позивача про відсутність з його боку заперечень щодо вимог банку про погашення зобов'язань за кредитним договором № 1207м-01-07 від 15.11.2007 в сумі 20 000 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжними дорученнями № 1727 від 18.08.15 на суму 5 000 000,00 грн. та № 1728 від 18.08.15 на суму 15 000 000,00 грн. позивач перерахував на рахунок банку суму зобов'язань на виконання умов договору поруки № 374 від 17.08.15, що також підтверджується листом банку від 19.08.15 № 8-204110/16200.

Позивач 06.10.2015 звернувся до відповідача з листом № 16-3172, відповідно до якого вимагав в строк до 21.10.15 перерахувати на його рахунок заборгованість в розмірі 20 000 000,00 грн. Однак, за твердженням позивача, станом на момент звернення до суду з даною позовною заявою, відповідач погашення заборгованості не здійснив, відповідь на вимогу не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 173 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 175 ГК України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положення ст. 193 ГК України регламентують, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із статтею 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями пунктів 1.4, 2.1, 2.2 Договору поруки № 374 від 17.08.2015 p відповідальність поручителя і боржника є солідарною, загальний розмір відповідальності поручителя перед кредитором складає 20 000 000,00 грн., поручитель відповідає перед кредитором в межах суми, зазначеної у п.1.4 цього договору, по сплаті боржником основної суми боргу за кредитом, сплаті процентів, підвищених процентів, сплаті неустойки за основним боргом та за процентами, сплаті комісійної винагороди, а також за відшкодування збитків, що виникли за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було в повному обсязі виконано зобов'язання за договором поруки № 374 від 17.08.15 та перераховано на рахунок ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти в сумі 20 000 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Етьєн-Вєст" за кредитним договором № 1207м-01-07 від 15.11.2007.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 556 ЦК до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Тобто безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов'язку за боржника. Підтвердженням цього є також норма ч. 1 ст. 512 ЦК, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких передбачено і виконання обов'язку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов'язанням (Лист Верховного Суду від 01.02.2015 "Аналіз застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов'язання").

Суд зазначає, що з урахуванням частини другої статті 556 та пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України наслідком виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов'язанні. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач звернувся до позичальника з вимогою від 06.10.15 вих. № 16-3172 про сплату грошових коштів в розмірі 20 000 000,00 грн. в строк до 21.10.2015 року. Доказів задоволення відповідачем цієї вимоги в добровільному порядку матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач письмового відзиву на позов не надав, тверджень позивача не спростував.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обгрунтованість вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Етьєн-Вєст» (03067 м. Київ, вул. Гарматна, буд. 4, ідентифікаційний код 31169923) на користь Публічного акціонерного товариства «Галичфарм» (79024, м. Львів, вул. Опришківська, 6/8, ідентифікаційний код 05800293) суму заборгованості в розмірі 20 000 000 (двадцять мільйонів) грн 00 коп.; судовий збір в розмірі 182 700 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.2016.

Суддя Пукшин Л.Г.