РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/30009/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Укрспецмонтаж"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна" про визнання недійсним договору

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Никоненко А.Г. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Укрспецмонтаж" до товариства з обмеженою відповідальністю "Катерпіллар Файненшл Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2015 року порушено провадження у справі №910/30009/15.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю невідповідностей деяких умов договору, зокрема щодо визначення ціни договору, здійснення оподаткування даної операції, вимогам діючого законодавства.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що умови договору фінансового лізингу повністю відповідають вимогам як Закону України «Про фінансовий лізинг», так і Податковому Кодексу України.

Позивачем заявлене клопотання про залучення до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи без заявлення самостійних вимог на стороні позивача Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі м. Києва . Клопотання судом залишене без задоволення, виходячи з того, що позивачем не обґрунтовано, яким чином рішення суду по даній справі вплине на права і обов'язки даної особи в даній справі.

В судовому засіданні 22.12.2015 за участю представників обох сторін оголошувалася перерва до 19.01.2016.

В судовому засіданні 19.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.04.2013 між сторонами укладено договір фінансового лізингу № UA 77 L-13-03 предметом якого є зобов'язання лізингодавця придбати у власність предмет лізингу і надати його лізингоодержувачу в тимчасове володіння на умовах, визначених договором, а саме бульдозер Caterpilar модель D3K XL вартістю 122 600 дол. США, що в еквіваленті складало на момент укладення договору 997 718,8 грн.

30.05.2013 сторонами укладена додаткова угода № 2, яка містить уточнений графік платежів.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору Позивач стверджує, що Договір лізингу суперечить п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, Договір фінансового лізингу не може містити порядок розрахунку лізингових платежів, а повинен встановлювати «конкретний грошовий вираз».

Так, статтею 6 Закону встановлені істотні умови договору про надання фінансових послуг, але ці вимоги застосовується тільки у тому випадку, «якщо інше не передбачено законом». Щодо договорів фінансового лізингу, то вони регулюються спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг», статтею 6 якого встановлені істотні умови договору фінансового лізингу, до яких належать:

предмет лізингу;

строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу);

розмір лізингових платежів;

інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір фінансового лізингу, який є предметом розгляду у даній справі, містить всі зазначені істотні умови.

Позивач також зазначає, що пункт 4 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вимагає, що фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Однак вимоги Закону «Про захист право споживачів» регулюють відносини зі

споживачами, до яких, згідно статті 1 цього Закону, належать фізичні особи, що придбавають, замовляють, використовують товари і послуги для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Позивач в розумінні даного Закону не є споживачем, права якого захищаються законодавством про захист прав споживачів.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на статтю 189 ГК України, яка встановлює, що ціна є істотною умовою господарського договору, та обґрунтовує, що нібито Договір фінансового лізингу не містить ціни договору. При цьому позивач не враховує, що стаття 189 ГК України застосовується разом з частиною 2 статті 632 ЦК України, яка допускає можливість зміни ціни після укладення договору у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, тобто, сторони мають право узгодити в договорі як розмір ціни (плати, винагороди тощо), так і спосіб її визначення чи подальшої зміни.

Оспорюваний Договір фінансового лізингу містить як ціну договору, так і умови про її зміну, що повністю відповідає вимогам статті 632 ЦК України.

Позивач в позовній заяві також стверджує, що «зміна розміру відшкодування вартості майна можлива виключно за умови зміни вартості (ціни) майна. Договором визначено, що сума відшкодування вартості майна незмінна. Крім того, п.п.4.4 Договору зазначено, що збільшення процентів, передбачене цим пунктом, не призводить до збільшення лізингових платежів в частині відшкодування вартості предмета лізингу у грн., але фактично, сума збільшення надана у розрахунках ТОВ "Катерпіллар файненшл Україна" містить індексацію сум відшкодування вартості об'єкту лізингу.

Оплата лізнгоодержувачем (можливим покупцем) платежів, які відшкодовують частину вартості предмету лізингу у розмірі більшому, аніж обумовлена сторонами ціпа предмету лізингу, суперечить природі правовідносин купівлі-продажу.

Плата за договором між ТОВ НВП «Укрспецмонтаж» та ТОВ «Катерпіллар файненш Україна» не визначена, сам відповідач не може надати інформацію, яка вартість послуги, оскільки вона розраховується за формулою, вартість можна скласти лише за період, який пройшов.»

Суд констатує, що як слідує із тексту п. 4.4. Договору і п.14.4 Загальних умов договорів фінансового лізингу сума відшкодування вартості предмету лізингу, виражена в гривнях, є незмінною. Сама сума відшкодування вартості предмета лізингу, за виключенням авансового лізингового платежу, зазначена в додатку №3 до Договору в розмірі 698403,16 грн., така ж сума вказана в додаткових угодах №1 і №2 до Договору фінансового лізингу, і відповідні суми зазначалися в рахунках, що оплачувалися позивачем.

Збільшення лізингових платежів відповідно до зміни курсу долара США допускається згідно із діючим законодавством і його законність неодноразово підтверджена судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 року у справі № 910/763/13.

Суми лізингових платежів при виставленні рахунків розраховувались відповідачем відповідно до вимог Договору фінансового лізингу. До того ж стаття 6 ЦК України передбачає, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами «Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

В силу приписів частин 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. ст. 626, 627, 628 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В статтях 1 та 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Господарська діяльність, що регулюється договором лізингу, здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.

Договір лізингу має бути укладеним у письмовій формі з зазначенням у ньому предмета лізингу, строку лізингу, розміру лізингових платежів, інших умов, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Названа норма надає пріоритет договірного регулювання відносин лізингу над нормативним. При цьому частиною 2 названої статті передбачено, що лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.»

Як на підставу для визнання договору недійсним позивач посилається на невідповідність договору лізингу вимогам пп.14.1.97 Податкового кодексу (ПК) України

Стаття 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України. Отже, Податковий Кодекс України не є актом цивільного законодавства, і правочин не може бути визнаний недійсним у разі його невідповідності нормам ПК України, оскільки ЦК України не застосовується до податкових відносин.

Згідно п.5.1. ПК України, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу, тобто для відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Одночасно з цим суд констатує, що оспорюваний Договір є договором фінансового лізингу і згідно вимог ПК України. Так, згідно п.14.1.97 ПК «лізинг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з таких умов: сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює первісній вартості об'єкта лізингу або перевищує її.»

Вартість предмету лізингу згідно п.3.2.1 договору становить 997 718 грн. 80 коп., вартість же предмету лізингу, зазначена в Договорі фінансового лізингу в доларах США, не застосовувалась при визначенні лізингових платежів. Сума авансового лізингового платежу, який сплачується в рахунок відшкодування вартості предмета лізингу, становить 299 315, 64 грн. (п.4.2. Договору), а загальна сума відшкодування вартості предмету лізингу у щомісячних лізингових платежах - 698403,16 грн. (додаток №3 до Договору фінансового лізингу), що становить разом 997718,80 грн., тобто дорівнює вартості предмету лізингу, до складу лізингових платежів включаються відсотки у розмірі 143926,47 грн. (додаток №3 до Договору) до договору, що сумарно значно перевищує первісну вартість предмета лізингу.

Враховуючи не доведеність позивачем наявності правових підстав для визнання договору фінансового лізингу № UA 77 L-13-03 недійсним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати у справі відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.33, 34, 49, 83-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено: 26.01.2016

Суддя Л.М. Шкурдова