РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"01" лютого 2016 р. Справа № 924/1212/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Розізнана І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Хмельницької області від 07.12.15 р.

у справі № 924/1212/15 (головуючий суддя Смаровоз М.В., суддя Гладюк Ю.В., суддя Олійник Ю.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Міськтепловоденергія"

про стягнення 8597 894,72 грн.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2;

відповідача: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.12.2015 р. у справі №924/1212/15 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_1 підприємства "Міськтепловоденергія" про стягнення 8 597 894, 72 грн. відмовлено.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 28.12.2012р. публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та комунальним підприємством "Міськтепловоденергія" укладеного договір купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34, на виконання якого позивач поставив відповідачеві протягом січня-травня 2013 року та серпня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 34 792 876,26 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу та копіями платіжних доручень.

Судом першої інстанції встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації, комунальним підприємством Міськтепловоденергія та Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України укладено договори про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р., № 392/30 від 25.09.2014р. При цьому, суд зазначив, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р., № 392/30 від 25.09.2014р., сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. Відтак, відсутні підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України та п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. (у вигляді нарахованих станом на 31.05.2015р. 2525641,46 грн. пені, 1227262,66 грн. 3% річних, 4844990,6 грн. інфляційних втрат).

Судом також було враховано, що, виходячи зі змісту п.14 договорів про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р., № 392/30 від 25.09.2014р., сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 2 525 641, 46 грн. пені, 1 227 262,66 грн. 3% річних, 4 844 990,6 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Хмельницької області від 07.12.2015 р. у справі №924/1212/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник зважає, зокрема, на таке:

відповідно до п. 1 договорів про організацію взаєморозрахунків його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік». Вказаним договором про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 30 встановлено, що даний договір є дійсними лише у разі проведення відповідного фінансування (п. 14). По вищезазначеному договору про організацію взаєморозрахунків оплати з погашення різниці в тарифах мали місце у лютому та вересні 2014 року. Крім того, вказані договори про організацію взаєморозрахунків набрали чинності з моменту їх фінансування, як це передбачено п. 14 даних договорів. Як вбачається з розрахунку заборгованості нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних за поставлений природний газ за період постачання протягом січня-грудня 2013 року відбувалося у строки з 14.02.13 по 15.10.14 (до моменту підписання договору про організацію взаєморозрахунків, лютий та вересень 2014), тобто у строки, коли фінансування по даним договорам не проводилося;

оскільки, договором про організацію взаєморозрахунків не передбачено, що його умови можуть застосовуватися до відносин, які виникли до його укладання, відповідно його дія не може розповсюджуватися на договірні зобовязання, які мали місце до його підписання. Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 договору поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору;

вказаними Договорами про організацію взаєморозрахунків № 80/30 та № 392/30 жодним чином не вносилися зміни до Договору купівлі-продажу природного газу, не встановлено та не змінено для сторін жодних прав та обовязків, які були встановлені вказаним Договором в тому числі і щодо нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання умов даного договору.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, позивач вважає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову за відсутності на те визначених законом підстав, у звязку з чим рішення суду першої інстанції належить скасувати.

Від відповідача - ОСОБА_1 підприємства "Міськтепловоденергія" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне.

Відповідно до п. 4, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30, Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості, у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

12 лютого 2014 року між відповідачем, КП «Міськтепловоденергія» і позивачем, НАК «Нафтогаз України» за участі головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаменту фінансів Хмельницької облдержадміністрації був укладений договір № 80/30 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29.01.2014 року №30 на суму 1 979 325 грн. 59 коп. Платіжним дорученням № 6 від 20.03.2014 року КП «Міськтепловоденергія» здійснило оплату заборгованості за природний газ в сумі 1 979 325 грн. 59 коп. В подальшому, 25 вересня 2014 року між відповідачем, КП «Міськтепловоденергія» і позивачем, НАК «Нафтогаз України», був укладений договір №392/30 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, на суму 28 392 918 грн. 76 коп., у звязку з чим платіжним дорученням № 15 від 29.09.2014 року КП «Міськтепловоденергія» здійснило оплату заборгованості за природний газ в сумі 28 392 918 грн. 76 коп.

Окрім того, процесуальний опонент скаржника наголошує на тому, що відповідно до підпунктів 2, 3 п. 9 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні. Пунктом 14 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Як зазначає відповідач, Договори набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 30 372 244 грн. 35 коп. Договори не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

За наведеного вище, відповідач вважає, що оскаржене рішення є цілком законним, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

1 лютого 2016 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 07.12.2015 р. у справі №924/1212/15 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 07.12.2015 р. у справі №924/1212/15 є законним та цілком обґрунтованим, у зв`язку з чим просить дане рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України- без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 28.12.2012р. публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та комунальним підприємством "Міськтепловоденергія" (покупець) укладеного договір купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 (з врахуванням змін та доповнень, внесених додатковими угодами № 1 від 21.10.2013р., № 2 від 31.12.2013р., № 3 від 15.10.2014р.) (далі по тексту Договір) (Т.1, а.с. 8-16).

За умовами п. 1.1. Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році та у І півріччі 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками.

У п. 2.1. Договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 32720 тис. куб.м, у тому числі по місяцях кварталів. Продавець передає покупцеві у січні-червні 2014р. газ, спожитий покупцем за цим договором у грудні 2013р. Фактичні обсяги, що передаються за цим договором у 2014 році, зазначаються щомісячно в актах приймання-передачі природного газу.

Згідно з п. 3.1. Договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідний запірний/відключаючій арматурі покупця.

Пунктом 3.1.2. Договору визначено, що покупець до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

За умовами п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Як обумовлено п. 3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаному уповноваженим представником та скріпленому печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 4.1. договору кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.5. Договору загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 42 837 024 грн.

Розділом 6 договору визначений порядок та умови проведення розрахунків, де в п.п. 6.1, 6.5. вказано, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

Розділом 7 Договору встановлена відповідальність сторін.

Так, за умовами п.п. 7.1, 7.2, 7.4. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку-України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Продавець не відповідає за підтримання належного тиску на газорозподільних станціях.

Відповідно до п. 9.3. Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Як передбачено п. 10.3. Договору усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4. цього договору.

Згідно з п. 11.1. Договору Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як стверджується наявними у матеріалах справи доказами, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. позивач поставив відповідачеві протягом січня-травня 2013 року та серпня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 34792876,26 грн.

Наведений факт стверджується, зокрема, наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу (в січні 2013 року на суму 7653537,37 грн., в лютому 2013 року на суму 5204265,06 грн., в березні 2013 року на суму 5638534,57 грн., в квітні 2013 року на суму 3111339,98 грн., в травні 2013 року на суму 141480,01 грн., в серпні 2013 року на суму 42800,37 грн., в вересні 2013 року на суму 703366,38 грн., в жовтні 2013 року на суму 2867274,98 грн., в листопаді 2013 року на суму 3895029,72 грн., в грудні 2013 року на суму 5535247,84 грн.) (Т.1, а.с. 17-26).

Окрім того, у матеріалах справи містяться копії платіжних доручень № 787 від 25.09.2013р., № 71 від 20.11.2013р., № 32 від 20.12.2013р., № 1 від 24.01.2014р., № 2 від 13.02.2014р., № 5 від 20.03.2014р., № 6 від 20.03.2014р., № 8 від 15.04.2014р., № 10 від 16.07.2014р., № 15 від 29.09.2014р., відповідно до яких КП "Міськтепловоденергія" перерахувало на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" кошти на суму 34792876,28 грн. в якості оплати за природний газ згідно договору №13/3173-ТЕ 34 від 28.12.2012р. (Т.1, а.с. 77-86).

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (першою стороною), Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації (другою стороною), комунальним підприємством Міськтепловоденергія (третьою стороною) та Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (останньою стороною) укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік) № 80/30 від 12.02.2014р. (Т.1, а.с. 63-66).

Згідно з п. 1 зазначеного Договору предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30.

Відповідно до п. 2 договору сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору.

Як передбачено п. 3 договору казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік, стороні першій у сумі 1 979 325, 59 грн. на підставі рішення Мінфіну. Відповідно до п. 4 договору, сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 1 979 325, 59 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Відповідно до п. 5 договору сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 1979325,59 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. Згідно з п. 6 договору сторона третя перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 1979325,59 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 №13/3173-ТЕ-34 за 2013 рік. Відповідно до п. 7 договору, сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

За умовами п.п. 2, 3 п. 9 договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Відповідно до п.п. 12, 14 Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором; сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

25.09.2014р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (першою стороною), Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації (другою стороною), комунальним підприємством Міськтепловоденергія (третьою стороною) та Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (останньою стороною) укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік) № 392/30 (Т.1, а.с. 59-62).

Відповідно до п.1 зазначеного договору його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30.

Як передбачено пунктами 2, 3 договору сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору; казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік, стороні першій у сумі 28392918,76 грн. на підставі рішення Мінфіну.

За умовами п. 4 договору, сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 28392918,76 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. За умовами п. 5 договору сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 28392918,76 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню. За умовами п. 6 цього ж договору сторона третя перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 28 392 918, 76 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 №13/3173-ТЕ-34 за 2013 рік.

Як передбачено п. 7 договору, сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Відповідно до п.п. 2, 3 п. 9 договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

За змістом п. 12 та п. 14 Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором; сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

Позовні вимоги у справі №924/1212/15 мотивуються, з поміж іншого, і за тих підстав, що списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів процедури реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою, передбаченою положеннями ч. 13 ст. 18 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу.

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховує наступні норми чинного законодавства.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Наявними в матеріалах справи доказами спростовується факт прострочення виконання зобовязання відповідачем з огляду на наявність договорів про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р. та № 392/30 від 25.09.2014р.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення договору купівлі продажу природного газу №13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р.

За змістом наведених вище договорів про організацію взаєморозрахунків, сторонами погоджено, між іншим, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перераховувати кошти наступній стороні, окрім того, сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 6 від 20.03.2014 та №15 від 29.09.2014р. КП «Міськтепловоденергія» здійснено оплату за поставлений природний газ згідно договору купівлі-продажу природного газу №13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. на суму 1 979 325 грн. 59 коп. та на суму 28 392 918, 76 грн. (Т.1, а.с. 83, 86).

З врахуванням викладеного, судова колегія констатує, що сторони, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №13/3173-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р., а тому нарахування сум втрат від інфляції та 3% річних за неналежне виконання відповідачем умов зазначеного договору поставки природного газу є неправомірним та безпідставним.

Між тим, колегія суддів зважає на те, що за умовами пункту 2 статті 604 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Як стверджується наявними в матеріалах справи доказами, сторони у справі відповідно до вимог вищезазначеної норми замінили первісне зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору поставки природного газу новим зобов'язанням про оплату відповідачем на користь позивача обсягів газу, спожитого у відповідний період згідно з договором від 28.12.2012 року №13/3173-ТЕ-34, за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, припинивши первісне зобов'язання у цій частині.

Відтак, сторони укладеними договорами про організацію взаєморозрахунків здійснили новацію, а тому додаткові зобов'язання, пов'язані з договором поставки природного газу, є припиненими. За таких підстав, мотиви апеляційної скарги про суми нарахування 3% річних та інфляційних поза договорами про організацію взаєморозрахунків спростовуються наведеним вище і відповідно підстави для задоволення позову в частині тягнення інфляційних та 3 % річних відсутні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У постановах Верховного Суду України від 01.07.2015р. у справі № 924/1230/14, від 09.09.2014 у справах № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-1/1043-2012-42/528-2012 викладено аналогічну правову позицію, а також зазначено, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до умов якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як встановлено з матеріалів справи, розрахунок за поставлений природний газ відбувся шляхом перерахування грошових коштів платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи, тобто у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Між тим, як правильно відзначив суд першої інстанції, з урахуванням положень ч.13 ст.18 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу (в редації, чинній станом на час подання позову), списання пені та санкцій є одним із елементів передбаченої цією частиною Закону процедури реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою, тобто у відриві від змісту положень ч. 13 ст.18 Закону. Іншого порядку списання пені та санкцій чинним законодавством не передбачено. При цьому, доказів укладення договору про реструктуризацію заборгованості суду не надано.

Відтак, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зауважив, що наведена вище норма Закону не передбачала автоматичного припинення зобов`язань за пенею та санкціями, проте, варто враховувати встановлений факт укладення між сторонами Договорів про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р., № 392/30 від 25.09.2014р.

Окрім того, як убачається зі змісту судових рішень у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 та у справі № 924/1230/14, що були предметом розгляду Верховного Суду України, висловлено правову позицію, за якої ВСУ розяснив, що нарахування пені, інфляційних втрат та річних передувало укладенню договору про організацію взаєморозрахунків, однак це не вплинуло на констатацію факту відсутності підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та річних з огляду на зміну порядку та строку проведення розрахунків за природний газ.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий господарський суд всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з'ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального права, що регулюють їх спірні відносини, та дійшов правильного висновку щодо відсутності визначених законом підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України до ОСОБА_1 підприємства "Міськтепловоденергія" про стягнення 2525641,46 грн. пені, 1227262,66 грн. 3% річних, 4844990,6 грн. інфляційних втрат.

В силу приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, зазначеної в апеляційній скарзі.

За таких обставин, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень або неправильного застосування норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення в порядку статті 104 ГПК України.

Ураховуючи вищенаведене, рішення господарського суду Хмельницької області від 07.12.2015 р. у справі №924/1212/15 належить залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 07.12.2015 р. у справі №924/1212/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України - без задоволення.

2. Справу № 924/1212/15 повернути в господарський суд Хмельницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Розізнана І.В.