РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/28303/15
За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про виселення, зобов'язання вчинити дії та стягнення 290521 грн. 09 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ковтун Т.О. - представник за довіреністю № 171 від 25.12.2015;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Київський метрополітен» з вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення, зобов'язання вчинити дії та стягнення 290521 грн. 09 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України у зв'язку із закінченням строку дії Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 та наявністю заперечень позивача (орендодавця) щодо продовження строку дії договору оренди не звільнив займане приміщення та продовжує ним користуватись, у зв'язку з чим позивач просить суд виселити відповідача з нерухомого майна (частини вестибюлю та переходу), визначеного тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро «Видубичі» (вестибюль № 2), загальною площею 71,9 кв.м. (з них 5,4 кв.м. у вестибюлі станції та 66,5 кв.м. у переході) та зобов'язати відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: станція метро «Видубичі» (вестибюль № 2), загальною площею 71,9 кв.м. (з них 5,4 кв.м. у вестибюлі станції та 66,5 кв.м. у переході).

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 в частині сплати орендної плати, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу (суму орендної плати) з урахуванням індексу інфляції за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 250114 грн. 53 коп., пеню у розмірі 38299 грн. 95 коп. за період з 11.04.2015 по 22.10.2015 та 3% річних у розмірі 2106 грн. 61 коп. за період з 11.04.2015 по 22.10.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28303/15; розгляд справи призначено на 20.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи на 08.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи на 18.12.2015.

17.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Розглянувши у судовому засіданні 18.12.2015 вказане клопотання відповідача, суд відмовив у його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

Так, відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи те, що у зв'язку з прийняттям рішення у даній справі Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не буде наділений новими правами, на нього не буде покладено нових обов'язків, наявні права та обов'язки департаменту не будуть змінено та департамент не буде позбавлений прав та обов'язків у майбутньому, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

17.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що нерухоме майно, з якого позивач просить суд виселити відповідача, не належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та не є майном Комунального підприємства «Київський метрополітен». Крім того, відповідач зауважив, що за позивачем не зареєстроване право власності чи господарського відання (оперативного управління) на спірне нерухоме майно.

Крім того, відповідач зазначив щодо безпідставності застосування позивачем орендної ставки у розмірі 50% з 01.04.2012, оскільки, як стверджує відповідач з 01.04.2012 позивач повинен був застосовувати орендну ставку у розмірі 9% (відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250), у зв'язку з чим заборгованість відповідача за Договором оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 відсутня.

Крім того, відповідач зазначив, що на початку квітня 2015 року позивач відімкнув електроживлення від об'єкту оренди, у зв'язку з чим відповідач був позбавлений можливості використовувати об'єкт оренди через обставини, за які він не відповідає, що є підставою для звільнення відповідача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане, на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи на 25.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2015, відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено розгляд справи на 19.01.2016.

Представник позивача судовому засіданні 19.01.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 19.01.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 244.

У судовому засіданні 19.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.09.2008 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди № 284-Упр (ДВ)-08, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради від 24.01.2008 № 21/4493 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частини вестибюлю та переходу, визначені відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунель проект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря) за адресою: станція метро «Видубичі» (вестибюль № 2) для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.1 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 об'єктом оренди є частини вестибюлю та переходу, визначені відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 71,9 кв.м. (з них - 5,4 кв.м. у вестибюлі станції та 66,5 кв.м. у переході), згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього Договору.

Згідно з п. 2.4 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Згідно з п. 7.5 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Відповідно до п. 8.5.6 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 у разі припинення дії цього Договору орендар звільняє орендовані частини приміщення вестибюлю та переходу станції метро «Видубичі» в термін, визначений п. 4.14 цього Договору, від своїх огороджуючи конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов, орендодавець самостійно на свій розсуд розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

Згідно з п. 9.1 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 24.01.2008 № 21/4493 діє з 23.09.2008 до 21.09.2011 (2 роки 364 дні).

Відповідно до п. 9.5 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 договір припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, суд дійшов висновку, що він є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Судом встановлено, що за актом приймання-передачі нерухомого майна від 23.09.2008 орендодавець (Комунальне підприємство «Київський метрополітен») передав, а орендар (Фізична особа-підприємець ОСОБА_1) прийняв в орендне користування частину переходу площею 66,5 кв.м. та чатсину вестибюлю площею 5,4 кв.м. станції метро «Видубичі» (вестибюль № 2), визначені тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею об'єкта оренди 71,9 кв.м.

Вказаний акт приймання-передачі від 23.09.2008 підписаний та скріплений печатками представниками орендодавця та орендаря (копія акту знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Нормами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України та частини 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації (викупу) об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Як встановлено судом, згідно з п. 9.1 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 24.01.2008 № 21/4493 діє з 23.09.2008 до 21.09.2011 (2 роки 364 дні).

Судом встановлено, що протягом одного місяця з дати фактичного закінчення строку вказаного договору оренди ні орендодавець, ні орендар не зверталися один до одного в порядку, встановленому чинним законодавством України, з письмовими заявами щодо припинення Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008. Крім того, судом встановлено, що станом на 28.09.2011 орендар фактично користувався майном, яке передано йому в орендне користування на підставі укладеного Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008.

Вказані обставини відображені у складеному сторонами акті № 50 від 28.09.2011 (належним чином засвідчена копія долучена позивачем до позовної заяви).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Договір оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 був поновлений на строк, який визначений у п. 9.1 договору, тобто, на 2 роки 364 дні.

При цьому, 28.09.2011 сторони уклали Додаткову угоду № 201, якою внесли зміни до п. 9.1 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, зазначивши, що цей договір діє до 31.03.2012 включно.

Таким чином, уклавши Додаткову угоду № 201 від 28.09.2011 та погодивши у ній строк дії договору оренди - до 31.03.2012 включно, сторони визначили новий строк дії договору, а саме - 186 днів.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 201 від 28.09.2011 у всьому іншому, що не передбачено цією додатковою угодою, сторони керуються Договором оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, додатковими угодами та додатками до нього, тобто всі інші умови Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, не зазначені цією додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов'язання.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Як встановлено судом, уклавши Додаткову угоду № 201 від 28.09.2011 та погодивши у ній строк дії договору оренди - до 31.03.2012 включно, сторони визначили новий строк дії договору, а саме - 186 днів.

Зважаючи на відсутність на дату закінчення строку договору оренди (186 днів) і протягом місяця після закінчення цього строку заперечень орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, Договір оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 було поновлено, відповідно, до 03.10.2012, до 07.04.2013, до 10.10.2013, до 14.04.2014, до 17.10.2014, до 22.04.2015 та до 25.10.2015 (включно).

Відповідно до п. 9.5 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 договір припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено лист вих. № 429-НЗК від 16.10.2015, адресований Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, в якому позивач (орендодавець) повідомив відповідача (орендаря) про закінчення дії Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 та вимагав повернути Комунальному підприємству «Київський метрополітен» об'єкт оренди за актом приймання-передачі у стані, в якому він перебував на момент передачі його в оренду, та звільнити об'єкт оренди від майна та особистих речей.

Таким чином, враховуючи вимоги орендодавця звільнити об'єкт оренди та повернути його орендарю за актом приймання-передачі, суд дійшов висновку, що лист вих. № 429-НЗК від 16.10.2015 є запереченням орендодавця (Комунального підприємства «Київський метрополітен») щодо продовження дії Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, у зв'язку із закінченням строку дії вказаного договору.

Судом встановлено, що вказаний лист вих. № 429-НЗК від 16.10.2015 був направлений відповідачу 21.10.2015 за адресою його місцезнаходження (юридичною адресою), яка зазначена у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21391027 від 06.11.2015; крім того, вказана адреса зазначена як юридична адреса відповідача у Договорі оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008.

Факт направлення 21.10.2015 відповідачу листа вих. № 429-НЗК від 16.10.2015 підтверджується реєстром на відправку рекомендованих листів та фіскальним чеком від 21.10.2015, належним чином засвідчені копії яких долучено позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Факт отримання відповідачем заперечень позивача (листа вих. № 429-НЗК від 16.10.2015) щодо продовження дії Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечувався.

При цьому, суд зазначає, що заперечення позивача щодо продовження строку дії Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 були направлені ним відповідачу в межах строку, встановленого чинним законодавством для висловлення заперечень щодо продовження строку дії договору оренди, а саме станом на дату закінчення строку дії вказаного договору.

З огляду на встановлення факту наявності заперечень позивача (орендодавця) щодо продовження строку дії договору оренди станом на дату закінчення строку дії Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, суд дійшов висновку, що Договір оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 припинився у зв'язку із закінченням строку його дії та наявністю заперечень орендодавця щодо продовження строку його дії, у зв'язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для подальшого користування об'єктом оренди.

Водночас, судом встановлено, що відповідач продовжує використовувати об'єкт оренди після закінчення строку дії договору оренди, що підтверджується актом про проведення огляду використання об'єкту оренди орендарем від 20.11.2015, складеного уповноваженими представниками позивача, та не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву (акт долучений позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 20.11.2015).

У судовому засіданні 08.12.2015 представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначив, що вказаний акт був складений уповноваженими представниками Комунального підприємства «Київський метрополітен» ОСОБА_5 - провідним інженером відділу оренди управління оренди та реклами адміністрації підприємства, ОСОБА_6 - начальником станції «Видубичі» дистанції руху № 3 СП «Служба руху» Комунального підприємства «Київський метрополітен», ОСОБА_3 - старшим інструктором з протипожежної профілактики відділу пожежної профілактики СП «Служба воєнізованої охорони» Комунального підприємства «Київський метрополітен», у підтвердження чого долучив до матеріалів справи Довідку № 22/04-334 від 03.12.2015.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення відповідача з нерухомого майна (частини вестибюлю та переходу), визначеного тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро «Видубичі» (вестибюль № 2), загальною площею 71,9 кв.м. (з них 5,4 кв.м. у вестибюлі станції та 66,5 кв.м. у переході), - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується заперечень відповідача стосовно того, що Комунальне підприємство «Київський метрополітен» є неналежним позивачем у справі, оскільки за ним не зареєстроване право власності чи право господарського відання (оперативного управління) на об'єкт оренди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Відповідно до п. 2 Порядку передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91, який діяв на дату укладення Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, орендодавцями є підприємства, установи, в господарському віданні та в оперативному управлінні яких перебуває майно територіальної громади міста Києва (будівлі, споруди, приміщення, окреме індивідуально визначене майно).

Згідно з п. 2.4 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Судом встановлено, що наказом Головного управління комунальної власності м. Києва КМДА від 23.04.2003 № 98 за позивачем закріплено на праві повного господарського відання майно, що є об'єктом договору оренди.

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

При цьому, судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 24.01.2008 № 21/4493 «Про продовження термінів дії договорів оренди, надання дозволів на укладення договорів суборенди та встановлення пільгових орендних ставок» Київська міська рада вирішила продовжити терміни дії договорів оренди, надати дозволи на укладення договорів суборенди та встановлення пільгових орендних ставок; доручити підприємствам, установам, організаціям, яким надано дозвіл на продовження договорів оренди, в термін до двох місяців продовжити терміни дії договорів оренди в установленому порядку.

Так, зокрема, Додатком № 2 до вказаного рішення визначено перелік суб'єктів господарювання, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, яким дозволено переукласти договори оренди нежилих приміщень у будинках та спорудах, які закріплені на праві господарського відання за комунальними підприємствами виробничої сфери та із вказаного додатку вбачається, що відповідачу надано дозвіл на укладення договору оренди з Комунальним підприємством «Київський метрополітен» як орендодавцем стосовно об'єкта нерухомості - підземна станція метро «Видубичі», площею 8671,00 кв.м.

Разом з тим, судом встановлено, що 29.12.2012 Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято розпорядження № 2383, яким затверджено Положення про Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до п. 1 вказаного Положення Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується голові Київської міської державної адміністрації, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді.

Відповідно до п. 4 Положення основними завданнями департаменту, зокрема, є здійснення повноважень орендодавця об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва у порядку, встановленому Київською міською радою.

Відповідно до п. 5.4 Положення Департамент здійснює повноваження орендодавця майна комунальної власності територіальної громади міста Києва у порядку, встановленому Київською міською радою.

Таким чином, орендодавцем комунального майна з 29.12.2012 є Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Однак, станом на дату укладення Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, правами орендодавця щодо майна, яке є об'єктом оренди за вказаним договором, було наділено Комунальне підприємство «Київський метрополітен».

Тобто, на дату укладення Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 Комунальне підприємство «Київський метрополітен» було уповноваженою особою виступати орендодавцем вказаного комунального майна.

Таким чином, покладення з 29.12.2012 на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прав та обов'язків орендодавця комунального майна не обмежує права Комунального підприємства «Київський метрополітен» як сторони договору за тими договорами оренди комунального майна, які були укладені до 29.12.2012, в тому числі і за Договором оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008.

Разом з тим, стосовно тверджень відповідача про відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей, що право власності чи права господарського відання (оперативного управління) на об'єкт оренди зареєстроване за Комунальним підприємством «Київський метрополітен», суд зазначає таке.

Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з п. 2.4 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Суд зазначає, що з 01 січня 2013 року відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" запроваджена нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, основною метою якої є спрощення процедури державної реєстрації прав.

До вказаної дати (тобто, до 01.01.2013) реєстрацію речових прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводили бюро технічної інвентаризації: на земельні ділянки - територіальні органи земельних ресурсів, реєстрація іпотек та обтяжень речових прав на нерухоме майно здійснювалась нотаріусами, а свідоцтва про право власності на будівлі та споруди видавалися органами місцевого самоврядування.

Таким чином, різні права на різні типи об'єктів нерухомого майна реєструвалися шляхом внесення відповідних записів до різних реєстрів: Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек різними суб'єктами.

З 01.01.2013 відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження вносяться до єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до п.п. 46, 47 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, інформація з Державного реєстру прав формується за допомогою програмних засобів ведення цього Реєстру на підставі відомостей, що містяться у ньому, з присвоєнням індексного номера, фіксацією дати та часу її формування. Інформація з Державного реєстру прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, наявні в цьому Реєстрі, а також у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 4 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 інформація з Державного реєстру прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, наявні в ньому, а також відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд зазначає, що в обов'язковому порядку «перереєструвати» право на нерухомість (тобто, внести відомості про право власності чи право господарського відання до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) необхідно тільки в разі, якщо виникла необхідність її відчуження. В такому випадку «перереєстрацію» речових прав на нерухоме майно проводитиме нотаріус, який перевірить інформацію в реєстрах і перенесе її у Державний реєстр прав.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей, що право власності зареєстроване за Київською міською радою, а права господарського відання (оперативного управління) на об'єкт оренди зареєстроване за Комунальним підприємством «Київський метрополітен» не свідчить про те, що об'єкт оренди, зокрема, не перебуває у комунальній власності чи у праві господарського відання позивача, а свідчить про те, що інформація про таке право не внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з огляду на особливий порядок внесення запису до вказаного реєстру, тобто після 01.01.2013.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що заявлений Комунальним підприємством «Київський метрополітен» позов не є позовом про захист права власності, а є позовом про примусове виконання обов'язку внатурі, який виник у відповідача саме із зобов'язальних відносин (правовідносин оренди) та спрямований на відновлення порушених прав іншої сторони договору (орендодавця) - КП «Київський метрополітен».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Комунальне підприємство «Київський метрополітен» є належним позивачем у справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що укладений між позивачем та відповідачем Договір оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 припинився 25.10.2015.

Крім того, позивач просив суд зобов'язати відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: станція метро «Видубичі» (вестибюль № 2), загальною площею 71,9 кв.м. (з них 5,4 кв.м. у вестибюлі станції та 66,5 кв.м. у переході).

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Нормами частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Згідно з п. 4.14 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14 в силу вступає рішення Київради. При цьому, оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Згідно з п. 7.5 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Відповідно до п. 8.5.6 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 у разі припинення дії цього Договору орендар звільняє орендовані частини приміщення вестибюлю та переходу станції метро «Видубичі» в термін, визначений п. 4.14 цього Договору, від своїх огороджуючи конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов, орендодавець самостійно на свій розсуд розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

До матеріалів справи у судовому засіданні 20.11.2015 позивачем долучено акт про проведення огляду використання об'єкту оренди орендарем, складений 20.11.2015 уповноваженими представниками позивача, з якого вбачається, що станом на 20.11.2015 на об'єкті оренди розміщені тимчасові огороджуючи конструкції орендаря (Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1), в яких здійснюється торгівельна діяльність.

Відповідач не надав суду заперечень щодо факту знаходження на об'єкті оренди його тимчасово огороджуючих конструкцій.

Таким чином, враховуючи встановлений у п. 8.5.6 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 обов'язок відповідача звільнити об'єкт оренди від своїх огороджуючих конструкцій та встановлений судом факт припинення Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» в частині зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: станція метро «Видубичі» (вестибюль № 2), загальною площею 71,9 кв.м. (з них 5,4 кв.м. у вестибюлі станції та 66,5 кв.м. у переході) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 250114 грн. 53 коп. за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. 3.1 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 24.01.2008 № 21/4493 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, становить 189,92 грн за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на вересень 2008 року складає 13654 грн. 92 коп., без ПДВ.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 (Розрахунок місячної плати) орендна плата (станом на 03.09.2008) становить 13654,92 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 3.4 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 (в редакції Додаткової угоди № 159 від 01.04.2010) додатково орендар сплачує орендодавцю разом з орендною платою податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України. Також орендар відшкодовує орендодавцю витрати на утримання об'єкта оренди за окремим договором, укладеним з орендодавцем.

Додатковою угодою № 617 від 01.06.2009 сторони внесли зміни до п. 3.5 договору оренди, зазначивши, що всього сума за договором з урахуванням ПДВ 20% з розрахунку на червень 2009 року складає 15625 грн. 35 коп. (орендна плата з урахуванням індексів інфляції по травень 2009 року) + 1145 грн. 71 коп. + ПДВ 20% = 20125 грн. 27 коп. за місяць

Додатком № 1 до Додаткової угоди № 617 від 01.06.2009 (Розрахунок місячної оплати по договору оренди) сторони погодили, що оренда плата з врахуванням індексу інфляції по травень 2009 року становить 15625 грн. 35 коп., орендна плата з ПДВ становить 18750 грн. 42 коп.; вартість послуг: вода - 155,30 грн., вивіз сміття - 737,69 грн., прибирання - 252,72 грн. (разом - 1145 грн. 71 коп., разом з ПДВ - 1374 грн. 85 коп.); всього - 20125 грн. 27 коп.

Згідно з п. 3.6 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 4.2 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з п. 4.14 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14 в силу вступає рішення Київради. При цьому, оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Тобто, умовами Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 сторонами погоджено, що відповідач повинен сплачувати орендну плату до дати фактичного повернення об'єкту оренди, а тому факт нарахування позивачем орендної плати після закінчення строку дії договору (після 25.10.2015, з урахуванням того, що строк дії договору оренди закінчився 25.10.2015, а позивач здійснює нарахування орендних платежів за весь місяць жовтень 2015 року) не свідчить про досягнення згоди сторонами про продовження строку дії Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008.

Судом встановлено, що за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року позивачем було нараховано відповідачу орендні платежі за користування об'єктом оренди (орендна плата з урахування індексу інфляції та ПДВ відповідно до умов договору) у загальному розмірі 268114 грн. 53 коп., а саме: за квітень 2015 року - 33696 грн. 10 коп., за травень 2015 року - 38413 грн. 55 коп., за червень 2015 року - 39258 грн. 65 коп., за липень 2015 року - 39415 грн. 68 коп., за серпень 2015 року - 39021 грн. 53 коп., за вересень 2015 року - 38709 грн. 35 коп., за жовтень 2015 року - 39599 грн. 67 коп. (відповідно до розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, та розрахунку заборгованості за Договором оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 за період з 01.01.2012 по 31.10.2015, долученого позивачем у судовому засіданні 18.12.2015).

При цьому, судом встановлено, що 30.07.2015 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №@2PL879661 від 30.07.2015 (призначення платежу - операційна оренда активів за червень 2015 року); 03.09.2015 - грошові кошти у розмірі 4000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №@2PL704650 від 03.09.2015 (призначення платежу - операційна оренда активів за липень 2015 року); 30.09.2015 - грошові кошти у розмірі 4000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №@2PL111652 від 30.09.2015 (призначення платежу - операційна оренда активів за серпень 2015 року) та 19.10.2015 - грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №@2PL369721 від 19.10.2015 (призначення платежу - операційна оренда активів за вересень 2015 року), та відображено у розрахунку заборгованості, долученому позивачем до позовної заяви.

Відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Суд зазначає, що з урахуванням положень статті 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 № 12.

Таким чином, враховуючи умови Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, що останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві та, що оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі, суд дійшов висновку в обґрунтованості здійснених позивачем нарахувань орендної плати після закінчення строку дії Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, тобто після 25.10.2015 (з урахуванням того, що строк дії договору оренди закінчився 25.10.2015, а позивач здійснює нарахування орендних платежів за весь місяць жовтень 2015 року).

При цьому, судом встановлено, що розмір місячної орендної плати складається із базової ставки орендної плати за червень 2009 року (відповідно до Додаткової угоди № 617 від 01.06.2009) з урахуванням індексів інфляції та ПДВ.

Перевіривши зазначені позивачем у розрахунку заборгованості (долучений до позовної заяви) розміри нарахованих позивачем орендних платежів за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості.

Згідно з п. 3.6 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач повинен був сплачувати орендні платежі не пізніше 10 числа поточного місяця оренди.

Однак, як встановлено судом, відповідач частково виконав свій обов'язок зі сплати орендних платежів, сплативши 30.07.2015 грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №@2PL879661 від 30.07.2015 (призначення платежу - операційна оренда активів за червень 2015 року); 03.09.2015 - грошові кошти у розмірі 4000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №@2PL704650 від 03.09.2015 (призначення платежу - операційна оренда активів за липень 2015 року); 30.09.2015 - грошові кошти у розмірі 4000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №@2PL111652 від 30.09.2015 (призначення платежу - операційна оренда активів за серпень 2015 року) та 19.10.2015 - грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером №@2PL369721 від 19.10.2015 (призначення платежу - операційна оренда активів за вересень 2015 року), та відображено у розрахунку заборгованості, долученому позивачем до позовної заяви.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 250114 грн. 53 коп., що, враховуючи чітке призначення платежу, зазначене у меморіальних ордерах (конкретна вказівка на місяць оренди), складається із 33696 грн. 10 коп. заборгованості зі сплати орендної плати за квітень 2015 року, 38413 грн. 55 коп. заборгованості зі сплати орендної плати за травень 2015 року, 34258 грн. 65 коп. заборгованості зі сплати орендної плати за червень 2015 року, 35415 грн. 68 коп. заборгованості зі сплати орендної плати за липень 2015 року, 35021 грн. 53 коп. заборгованості зі сплати орендної плати за серпень 2015 року, 33709 грн. 35 коп. заборгованості зі сплати орендної плати за вересень 2015 року та 39599 грн. 67 коп. заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень 2015 року.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому через канцелярію суду 17.12.2015, щодо безпідставності застосування орендної ставки у розмірі 50% з 01.04.2012, оскільки, як стверджує відповідач з 01.04.2012 позивач повинен був застосовувати орендну ставку у розмірі 9% (відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250), у зв'язку з чим заборгованість відповідача за Договором оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 відсутня.

Так, згідно з п. 3.1 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 24.01.2008 № 21/4493 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 № 34/91.

Відповідно до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 № 34/91 за торгівлю непродовольчими товарами на станціях метрополітену, у прилеглих до них підземних переходах встановлено орендну ставку у розмірі 50% від вартості майна, визначеної експертним шляхом.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 (Розрахунок місячної плати) орендна ставка становить 50%.

Відповідно до Додатку № 1 до Додаткової угоди № 617 від 01.06.2009 (Розмір місячної оплати по договору оренди) орендна ставка становить 50%.

При цьому, 28.09.2011 сторони уклали Додаткову угоду № 201, якою внесли зміни до п. 9.1 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, зазначивши, що цей договір діє до 31.03.2012 включно.

Будь-яких інших змін до Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, в тому числі в частині орендної ставки, сторони не вносили.

При цьому, відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 201 від 28.09.2011 у всьому іншому, що не передбачено цією додатковою угодою, сторони керуються Договором оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, додатковими угодами та додатками до нього, тобто всі інші умови Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008, не зазначені цією додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов'язання.

Отже, сторонами не було змінено орендну ставку у розмірі 50%, а тому твердження відповідача про безпідставність її застосування позивачем є необгрунтованими.

При цьому, згідно з п. 3.3 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Доказів звернення відповідача до позивача із вимогою про зміну орендної плати у зв'язку із внесенням змін до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, та, відповідно, доказів укладення між сторонами будь-яких додаткових угод з цього приводу, так само як доказів внесення змін до Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 в судовому порядку, відповідачем суду не надано.

Так само, суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому через канцелярію суду 17.12.2015, що він повинен бути звільнений від сплати орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, оскільки об'єкт оренди не міг бути використаний ним у зв'язку з тим, що з квітня 2015 року позивач відімкнув на об'єкті оренди електропостачання, оскільки жодних доказів у підтвердження викладених обставин відповідачем суду не надано.

При цьому, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву лист, адресований позивачу, та в якому відповідач зазначає, що на початку квітня 2015 року об'єкт оренди за Договором оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 був відімкнутий від електропостачання позивачем, що позбавило відповідача можливості здійснювати торгівлю.

Однак, будь-яких доказів направлення позивачу вказаного листа відповідачем, так само як належних доказів у підтвердження факту неможливості використання відповідачем об'єкту оренди, суду не надано.

Натомість, до матеріалів справи у судовому засіданні 20.11.2015 позивачем долучено акт про проведення огляду використання об'єкту оренди орендарем, складений 20.11.2015 уповноваженими представниками позивача, з якого вбачається, що станом на 20.11.2015 на об'єкті оренди розміщені тимчасові огороджуючи конструкції орендаря (Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1), в яких здійснюється торгівельна діяльність.

Вказані обставини (щодо фактичного використання об'єкту оренди та здійснення торговельної діяльності) відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, у зв'язку з чим суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про неможливість використання ним об'єкту оренди.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми основного боргу (суми орендних платежів) у розмірі 250114 грн. 53 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку зі сплати орендних платежів, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 38299 грн. 95 коп., нараховану щодо кожного простроченого платежу (розміру орендної плати) окремо, за загальний період нарахування з 11.04.2015 по 22.10.2015, а саме: 10219 грн. 35 коп. пені за несплату орендної плати за квітень 2015 року, 9760 грн. 12 коп. пені за несплату орендної плати за травень 2015 року, 6962 грн. 73 коп. пені за несплату орендної плати за червень 2015 року, 5455 грн. 43 коп. пені за несплату орендної плати за липень 2015 року, 3614 грн. 22 коп. пені за несплату орендної плати за серпень 2015 року, 1713 грн. 11 коп. пені за несплату орендної плати за вересень 2015 року та 575 грн. 00 коп. пені за несплату орендної плати за жовтень 2015 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2 Договору оренди № 284-Упр (ДВ)-08 від 22.09.2008 за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 № 12, господарським судам слід мати на увазі, що з огляду на положення частини шостої статті 231, частини другої статті 343 ГК України та статей 1 і 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" яким би способом не визначався в договорі оренди (найму) розмір пені за прострочення платежу за відповідним зобов'язанням, стягнуто може бути лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки за розрахунком суду за прострочення сплати орендної плати за квітень 2015 року з відповідача підлягає стягненню пеня у меншому розмірі, ніж заявлена позивачем, а саме у розмірі 9785 грн. 72 коп., оскільки позивачем не враховано, що відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, договором оренди (п. 6.2 договору) не встановлено іншого строку нарахування пені, ніж той, який визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто, протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання повинно було бути виконаним, а визначено лише механізм нарахування пені.

Таким чином, обґрунтованим для нарахування пені за прострочення сплати орендної плати за квітень 2015 року є період з 11.04.2015 по 11.10.2015, тоді як позивач нараховує пеню за період з 11.04.2015 по 22.10.2015 (відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені за прострочення сплати відповідачем орендної плати за квітень 2015 року:

Розмір нарахованої орендної плати за квітень 2015 рокуДата оплати (за договором)Часткова оплатаПеріод прострочення (нарахування пені)Розмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
33696,10 грн.10.04.2015-11.04.2015 - 27.08.201530%7699,33 грн.
33696,10 грн.10.04.2015-28.08.2015 - 24.09.201527%1395,85 грн.
33696,10 грн.10.04.2015-25.09.2015 - 11.10.201522%690,54 грн.
Всього:9785 грн. 72 коп.
Таким чином, обґрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача за несплату орендної плати за квітень 2015 року, є 9785 грн. 72 коп.

Крім того, перевіривши розрахунок пені за прострочення сплати відповідачем орендної плати за жовтень 2015 року, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки за розрахунком суду (39599,67 грн. * 44% / 365 * 12 = 572,84 грн.), в межах заявленого позивачем періоду нарахування, за прострочення сплати орендної плати за жовтень 2015 року з відповідача підлягає стягненню пеня у меншому розмірі, ніж заявляє позивачем, а саме у сумі 572 грн. 84 коп.

Що стосується здійсненого позивачем розрахунку пені за несплату відповідачем орендної плати за травень - вересень 2015 року, суд дійшов висновку в його обґрунтованості.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пені у загальному розмірі 38299 грн. 95 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 37864 грн. 17 коп.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 2106 грн. 61 коп. за загальний період нарахування з 11.04.2015 по 22.10.2015 щодо кожного простроченого платежу (розміру орендної плати) окремо (з урахуванням дати початку нарахування - з 11 числа кожного місяця оренди).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3% річних у розмірі 2106 грн. 61 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) з нерухомого майна (частини вестибюлю та переходу), визначеного тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро «Видубичі» (вестибюль № 2), загальною площею 71,9 кв.м. (з них 5,4 кв.м. у вестибюлі станції та 66,5 кв.м. у переході).

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: станція метро «Видубичі» (вестибюль № 2), загальною площею 71,9 кв.м. (з них 5,4 кв.м. у вестибюлі станції та 66,5 кв.м. у переході).

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 35; ідентифікаційний код: 03328913) суму основного боргу у розмірі 250114 (двісті п'ятдесят тисяч сто чотирнадцять) грн. 53 коп., пеню у розмірі 37864 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 17 коп., 3% річних у розмірі 2106 (дві тисячі сто шість) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 6787 (шість тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 28 коп.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.01.2016

Суддя І.М. Отрош