ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р.Справа № 922/2918/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши справу

за позовом прокурора Червонозаводського району м. Харкова
до 1.Харківської міської ради, м. Харків, 2. Обслуговуючого кооперативу "Житлово будівельний кооператив "Оформлювач", м. Харків, 3-я особа , яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 інспекція сільського господарства в Харківській області, м. Харків,
про визнання незаконним та скасування рішення
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (посвідчення),

1-відповідача - ОСОБА_3 (дов.),

2-відповідача - ОСОБА_4 (дов.),

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Червонозаводського району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради; Обслуговуючого кооперативу "Житлово будівельний кооператив "Оформлювач", в якій просить суд

- визнати незаконним та скасувати пункт 5 додатку 1 до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 року № 154/11;

- зобов'язати ОК "ЖБК "Оформлювач" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку загальною площею 0,2818 га з кадастровим номером :02:014:0014, про що скласти акт прийому - передачі;

- визнати недійсним та скасувати ОСОБА_2 акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 808496, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління держземагентства у м. Харкові Харківської області за № 00045.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення прийняте у порушення вимог статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2015р. порушено провадження у даній справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 інспекцію сільського господарства в Харківській області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.06.2015 р., яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 р., в задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.

ОСОБА_5 Вищого господарського суду України від 29.09.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі № 922/2918/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Автоматизованим розподілом справу призначено до розгляду судді Яризьку В.О.

В слуханні справи оголошувались перерви до 03.12.2015р. об 11:00 год., 22.12.2015р. о 12:00 год., 14.01.2016р. о 10:00 год., 20.01.2016р. о 10:00 год.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідачі проти позову заперечують, надали письмове обґрунтування своєї позиції по справі. Крім того відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Третя особа в судові засідання, призначені по даній справі не з'являлась, про час та місце розгляду справи повідомлювалась належним чином.

23.11.2015р. від Державної інспекції сільського господарства в Харківській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, оскільки інспекція знаходиться в стадії ліквідації та звільнені спеціалісти сектору юридичного забезпечення.

Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи.

Вислухавши представників сторін, які були присутні в судових засіданнях по даній справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно пункту 5.3 додатку 1 до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.02.2011 року надано ОК "ЖБК "Оформлювач" у власність земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,2818 га, (кадастровий номер :02:014:0014), в межах договору оренди від 09.04.2008 № 33, для будівництва та подальшої експлуатації житлового будинку по вул. Військовій, 6. Будівництво виконати до 31.12.2012 року.

На підставі зазначеного рішення ОК "ЖБК "Оформлювач" було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2818 га по вул. Військова, 6, ЯЛ № 808496, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землю, договорів оренди землі Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області за № 00045.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є вимога прокурора, зокрема, про визнання незаконним та скасування пункту 5 додатку 1 до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 року №154/11, з огляду на прийняття спірного рішення усупереч вимогами статті 41 Земельного кодексу України, статтям 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186.

Відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Наведеною нормою передбачена можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні обєднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Створення та діяльність житлово-будівельних кооперативів регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України Про кооперацію, а також чинними на даний час Житловим кодексом Української РСР та прийнятим на його основі Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, що затверджений постановою ОСОБА_5 Міністрів Української РСР від 30.04.1985 зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про кооперацію" законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації.

Закон України "Про кооперацію" містить загальні вимоги до створення та діяльності різних видів та типів кооперативів. Разом з тим створення та діяльність безпосередньо житлово-будівельних кооперативів як одного з видів обслуговуючих кооперативів регулюється нормами глави 5 Житлового кодексу УРСР та прийнятого на виконання ст.137 цього Кодексу Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Житловий кодекс УРСР є чинним і його дію може бути припинено виключно Верховною ОСОБА_5 України як єдиним органом законодавчої влади. Житловий кодекс УРСР не визнавався нечинним ні Законом України Про кооперацію, ні іншим законодавчим актом, а відтак його норми є обовязковими до виконання всіма юридичними та фізичними особами, органами влади та посадовими особами. Більш того, окремі норми глави 5 Житлового кодексу УРСР уточнялися Законом України від 29.06.2010 № 2367-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державного регулювання у сфері будівництва житла.

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Статус житлово-будівельного кооперативу закріплено в Житловому кодексі Української РСР, порядок його створення, організації, порядок вступу до кооперативу, хто може бути членом кооперативу, статтями 133 та 137 якого встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється, зокрема, цим Кодексом та Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку. Громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу (частини 5, 6 статті 137 Житлового кодексу).

Пунктом 1 розділу 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до п. 3.1 статуту ОК "ЖБК "Оформлювач" метою створення кооперативу є забезпечення житлом (будівництва житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків) або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями (господарськими будівлями та спорудами) за власні кошти кооперативу або із залученням банківських кредитів, чи/або позик, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Згідно з положеннями статуту ОК "ЖБК "Бархани" метою створення та основними завданнями, а також з урахуванням ч.2 ст.6 Закону України "Про кооперацію", за напрямом своєї діяльності ОК "ЖБК "Бархани" відповідає поняттю "житлово-будівельний кооператив".

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 134 Житлового кодексу Української РСР на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов.

Порядок обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджуються ОСОБА_5 Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

ОСОБА_5 Міністрів Української РСР і Української ОСОБА_6 професійних спілок від 05.06.1985 № 228 затверджено Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до пункту 2 Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, кооперативний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_6 народних депутатів.

Частиною 5 статті 7 Закону України Про кооперацію встановлено, що чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу при будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_6 народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Згідно пункту 16 частини 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, житлово-будівельний кооператив має право одержати в установленому порядку в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва жилого будинку (будинків) та надвірних будівель.

Із п.1.5 Статуту ОК "ЖБК "Оформлювач" вбачається, що на момент прийняття рішення про створення кооперативу його членами (засновниками) були три громадянина, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4.

Матеріали справи не містять доказів того, що вказані особи перебували або перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, згідно довідок адресного бюро вказані особи мають постійне місце реєстрації в м. Харкові

Таким чином, ОК "ЖБК "Оформлювач" було створено з порушеннями ч.1 ст.134 Житлового кодексу Української РСР, п.3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, адже його засновниками були лише три громадянина, які не перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов в даному населеному пункті.

Наведені обставини свідчать, що ОК "ЖБК "Оформлювач" не було створено як житлово-будівельний кооператив в розумінні Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, що свідчить про відсутність у нього правових підстав на безоплатне отримання у власність спірної земельної земельних в порядку, визначеному ст.41 Земельного кодексу України.

Суд також звертає увагу на те, що згідно листа Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції у Харківській області від 22.04.2015 року № 1020-2325 (а.с.62) 2-відповідач так і не отримав документи на будівництво житлового будинку та не приступив до такого будівництва, що також свідчить про отримання земельної ділянки з іншою метою, ніж будівництво житлового будинку для членів кооперативу.

Суд також враховує, що відповідач-1 Харківська міська рада, вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для ухвалення спірного рішення, мала можливість в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, а також мала обовязок зясувати правовий статус, мету та підстави створення відповідача-2, мала переконатись у додержанні відповідачем-2 порядку його створення та у відповідності його вимогам чинного законодавства, що регулює порядок передачі землі житлово-будівельним кооперативам. Вищевказаного відповідачем-1 Харківської міською радою зроблено не було.

Суд дійшов висновку про те, що при прийняті оскаржуваного рішення Харківською міською радою не було дотримано підстав набуття земельних ділянок житлово-будівельними кооперативами, визначених ст.41 Земельного кодексу України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 27.01.2015р. у справі № 910/4626/14.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої не відповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 5 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 23.02.2011р. № 154/11 підлягають задоволенню, одночасно суд зазначає, що позовні вимоги про зобов'язання 2-відповідача передати 1-відповідачу земельну ділянку та визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним рішення Харківської міської ради, оскільки виникли на підставі такого рішення.

За змістом частини 1 статті 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі оскаржуваних актів) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно п. 2.3 ОСОБА_5 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 державні акти про право власності на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, ОСОБА_5 Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора є нормативно та документально обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Одночасно суд зазначає, що відповідачами у справі зроблено заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В п. 1.1. ОСОБА_5 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність, яка згідно ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на час звернення з позовом до суду) здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

Таким чином, до спірних взаємовідносин за позовом прокурора встановлюється загальна позовна давність в три роки.

Відповідно до п. 4.1. ОСОБА_5 Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 ст. 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу пленарного засідання сесії Харківської міської ради від 23.02.2011р., на якому було прийнято спірне рішення, був присутній прокурор м. Харкова ОСОБА_9

У ОСОБА_5 Судової палати у цивільних господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014р. № 6-152и зазначено, що за змістом норми частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Таким чином, обізнаність прокурора з оскаржуваним рішенням є доведеною з дати ухвалення рішення 23.02.2011р.

Одночасно суд зазначає, що пунктом 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

ОСОБА_10 набрав чинності 15.01.2012 р., отже строк позовної давності для звернення із даним позовом закінчився 15.01.2015 р.

Щодо строку позовної давності, прокурор пояснив, що факт присутності прокурора на пленарному засіданні не може свідчити про обізнаність щодо існуючих порушень, однак про порушення вимог чинного законодавства прокурор дізнався лише у травні 2015 року у ході вивчення реєстраційної справи ОК "ЖБК" Оформлювач", яка отримана прокурором 05.05.2015р., крім того в травні 2015р. прокурором отримані відомості з Основ"янської ОДПІ, державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, отже початок перебігу позовної давності слід рахувати з моменту, коли органи прокуратури дізналися про факт порушення вимог земельного законодавства.

При цьому прокурор зазначив, що якщо суд визнає факт пропущення строку позовної давності до суду, то він просить вважати причини пропуску строку позовної давності поважними, оскільки в 2015 році прокуратурою вивчені питання щодо порушення Харківською міською радою виділення земельних ділянок житловим будівельним кооперативам, обсяг документів по яким є надто великим, за результатами такого вивчення подано не одну позовну заяву.

В силу ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Проте, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, ОСОБА_10 не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

Питання щодо поважності причин пропуску строку на звернення з позовом до суду, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Обставини, вказані прокурором у позовній заяві та обставини, на які прокурор посилається в судовому засіданні, а саме зміни у законодавстві, котрі регулюють спірні відносини; законодавстві, котре визначає строки позовної давності за позовами про визнання недійсними актів органів місцевого самоврядування; велике навантаження працівників прокуратури; великий обсяг документів, котрі підлягають дослідженню; складнощі, повязані із створенням відповідачами прокурору штучних перешкод у проведенні відповідної перевірки; велика кількість подібних до спірного випадків із винесенням відповідачем-1 аналогічних рішень на користь інших кооперативів, відмінних, але повязаних між собою тощо, заслуговують на увагу і свідчать про наявність обєктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк.

Враховуючи вищевказане, суд вважає причини пропущення строку позовної давності поважними та вважає, що порушене право підлягає захисту.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги нормативно та документально обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 5 додатку 1 до рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 23.02.2011 року № 154/11.

Зобов'язати обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Оформлювач" (61057, м. Харків, вул. Сумська, 22, код 37460460) передати, а Харківську міську раду (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, код 04059243) прийняти земельну ділянку загальною площею 0,2818 га з кадастровим номером :02:014:0014, розташовану у м. Харкові по вул. військовій, 6, про що скласти акт прийому - передачі;

Визнати недійсним та скасувати ОСОБА_2 акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 808496, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області за № 00045.

Стягнути з обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Оформлювач" (61057, м. Харків, вул. Сумська, 22, код 37460460) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1827,00 грн. судового збору.

Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, код 04059243) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1827,00 грн. судового збору.

Повне рішення складено 25.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_11