РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа №910/29034/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний Холдинг Авангард»

про стягнення 476 295, 46 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Вівсяник А.М.;

від відповідача: Калінчук М.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний Холдинг Авангард» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 476 295, 46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за субліцензійним договором № 1584/11-14 від 12.11.2014 в частині оплати нарахованої позивачем курсової різниці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.12.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

01.12.2015 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заяву, в якій просить суд відкласти розгляд даної справи на іншу дату, у зв'язку з тим, що уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» відряджений до м. Харкова з метою участі 07.12.2015 у судовому засіданні Донецького апеляційного господарського суду у справі № 908/2124/15.

07.12.2015 судове засідання не відбулося у зв'язку із проходженням суддею Бондарчук В.В. щорічної підготовки у Національній школі суддів України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 судове засідання призначено на 21.12.2015 за участю представників сторін.

21.12.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначає, що позивачем не було складено, підписано та надіслано відповідачу акт узгодження ціни ліцензій, відповідно у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний Холдинг Авангард» відсутнє зобов'язання по сплаті курсової різниці на даний час.

У судовому засіданні 21.12.2015 оголошувалась перерва до 18.01.2016.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.01.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрний Холдинг Авангард» (далі - субліцензіат, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (далі - ліцензіат, позивач) укладено субліцензійний договір № 1584/11-14 умовами якого передбачено, що ліцензіат в порядку та на умовах цього договору за винагороду (роялті) надає субліцензіату право на користування програмним забезпеченням, перелік якого зазначено в додатках до цього договору, що є його невід'ємними частинами.

Вид ліцензії (й), що надається за цим договором - невиключна (п.1.2. договору).

Згідно п. 1.3. договору, у відповідності з програмою ліцензування субліцензіату надаються постійні або тимчасові ліцензії на програмні продукти Microsoft, що зазначаються у додатках до цього договору, вартість та визначення постійних або тимчасових ліцензій на програмні продукти зазначається у додатках до даного договору.

За даним договором субліцензіат та пов'язані з ним особи не набувають права продавати, передавати або в інший спосіб відчужувати програмне забезпечення, право використання якого (субліцензія) отримане ним за цим договором (п. 1.4. договору).

Пунктом 1.5. договору передбачено, що строк, на який надаються права, визначені додатками до цього договору, що є його невід'ємними частинами, територія на якій надаються права - територія України.

Відповідно до п.п. 3.1. та 3.2. договору, загальний розмір винагороди за ліцензії (роялті) та порядок її здійснення погоджується сторонами у відповідному додатку до цього договору. Платіж здійснюється без ПДВ відповідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України.

Роялті сплачується субліцензіатом у строки, вказані у відповідних додатках до цього договору, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок ліцензіата.

Згідно п. 3.4. договору, сторони встановили, що всі розрахунки по договору будуть здійснюватися у національній грошовій одиниці України - гривні.

Умовами п. 4.1. договору передбачено, що дозвіл на використання програмного забезпечення надається субліцензіату шляхом надання доступу на сайт https://www.microsoft.com/licensing/servicecenter/, на якому субліцензіат матиме доступ до програмного забезпечення та/або матиме змогу отримати ліцензійні коди та активацію програмного забезпечення (у разі потреби), про що сторони складають акт приймання-передачі ліцензій відповідно до додатків до даного договору.

Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами і діє до 2017 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 9.1. договору).

Відповідно до п. 10.4. договору, всі додатки до цього договору є його невід'ємною частиною.

12.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрний Холдинг Авангард» (далі - субліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (далі - ліцензіат) укладено додаток № 1 до субліцензійного договору № 1584/11-14 від 12.11.2014, за умовами якого сторонами погоджено перелік ліцензій, які надаються ліцензіатом в рамках програми та їх загальна вартість у розмірі 962 708, 30 грн.

Відповідно до п. 5 додатку, сума роялті за весь період, у відповідності до переліку, наведеного в пункті 2, є еквівалентом 179 933, 11 доларів США за «Курсом долара» на дату підписання, що становить 1 605,11 гривень за 100 доларів США.

Згідно п. 6 додатку, роялті сплачується в наступному порядку:

6.1. за 1-й період згідно п. 2.1. додатку у сумі 962 708, 30 грн. без ПДВ сплачується не пізніше 27.12.2014.

6.2. за 2-й період згідно п. 2.2. додатку у сумі 962 708, 30 грн. без ПДВ сплачується не пізніше 27.12.2015.

6.3. за 3-й період згідно п. 2.3. додатку у сумі 962 708, 30 грн. без ПДВ сплачується не пізніше 27.12.2016.

Згідно п. 8 додатку № 1 до договору, сторони домовилися, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) «Курсу долара», за наявності письмової вимоги будь-якої зі сторін сума курсової різниці, що підлягає сплаті, підлягає сплаті субліцензіатом або у випадку її від'ємного значення повернення ліцензіатом, підлягає перерахунку по наступній формулі:

С = В х (К2/К1) грн., де:

С - сума курсової різниці в національній валюті України;

В - оплачена субліцензіатом сума роялті (або часткова сума роялті) в національній валюті України;

К1 - вартість 100 (ста) доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору;

К2 - вартість 100 (ста) доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату здійснення субліцензіатом платежу.

Перерахунок здійснюється стосовно одиничних цін ліцензій, вказаних в додатку.

За результатами визначення по вищевказаній формулі розміру курсової різниці, що підлягає сплаті (доплаті/відшкодуванню), сторони підписують Акт узгодження цін ліцензій.

Визначена за перерахунком по вищевказаній формулі сума курсової різниці підлягає сплаті відповідною стороною впродовж 10 календарних днів, починаючи з наступного дня, що йде за днем отримання письмової вимоги іншої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору були передані, а відповідачем прийняті ліцензії згідно додатку № 1 від 12.11.2014 до субліцензійного договору №1584/11-14 від 12.11.2014 на загальну суму 962 708, 30 грн., що підтверджується актом № 1 приймання-передачі ліцензій від 28.11.2014, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками (копія в матеріалах справи).

Проте, відповідач за надані ліцензії на користування програмним забезпеченням розраховувався з порушенням строків, передбачених додатком № 1 до договору, розрахунки проведені наступним чином:

100 000, 00 грн. - 01.12.2014;

100 000, 00 грн. - 02.12.2014;

350 000, 00 грн. - 19.03.2015;

412 708, 30 грн. - 25.03.2015, що підтверджується копіями банківських виписок по рахунку (в матеріалах справи).

Так, позивач звернувся до відповідача супровідним листом від 19.10.2015 № 315, в якому зазначив, що у зв'язку з простроченням Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрний Холдинг Авангард» своєчасної оплати ліцензій, позивачем відповідно до положень п. 8 додатку № 1 до договору нараховано відповідачу курсову різницю у розмірі 476 295, 46 грн., яку необхідно негайно погасити шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАРЕКС УКРАЇНА», в додатках до якого письмова вимога від 19.10.2015 про сплату заборгованості та акт узгодження цін ліцензій № К1 від 19.10.2015 до Акту приймання-передачі ліцензій № 1 від 28.11.2014 згідно додатку № 1 від 12.11.2014 до субліцензійного договору № 1584/11-14 від 12.11.2014, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з відтиском печатки поштового відділення 19.10.2015 та копією фіскального чеку № 6394 від 19.10.2015 (наявні в матеріалах справи).

Однак, відповідач оплати нарахованої позивачем курсової різниці не провів, в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 476 295, 46 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо сплати курсової різниці у розмірі 476 295, 46 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами субліцензійного договору № 1584/11-14 від 12.11.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є ліцензійним договором.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними.

Права на використання об'єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату.

У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України.

Якщо в ліцензійному договорі про видання або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору. Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав ліцензії на користування програмним забезпеченням відповідачеві, які прийняті останнім без зауважень за актом № 1 приймання-передачі ліцензій від 28.11.2014.

Однак, відповідач за надані ліцензії на користування програмним забезпеченням розраховувався з порушенням, передбаченим додатком № 1 до договору строків, а тому позивачем на підставі п. 8 додатку № 1 до договору нараховано курсову різницю у розмірі 476 295, 46 грн.

Так, відповідно до п. 8 додатку № 1 до договору, сторони домовилися, що у випадку зміни (збільшення/зменшення) «Курсу долара», за наявності письмової вимоги будь-якої зі сторін сума курсової різниці, що підлягає сплаті, підлягає сплаті субліцензіатом або у випадку її від'ємного значення повернення ліцензіатом, підлягає перерахунку но наступній формулі:

С = В х (К2/К1) грн., де:

С - сума курсової різниці в національній валюті України;

В - оплачена субліцензіатом сума роялті (або часткова сума роялті) в національній валюті України;

К1 - вартість 100 (ста) доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії даного договору;

К2 - вартість 100 (ста) доларів США в національній валюті України згідно з «Курсом долара» на дату здійснення субліцензіатом платежу.

Перерахунок здійснюється стосовно одиничних цін ліцензій, вказаних в додатку.

За результатами визначення по вищевказаній формулі розміру курсової різниці, що підлягає сплаті (доплаті/відшкодуванню), сторони підписують Акт узгодження цін ліцензій.

Визначена за перерахунком по вищевказаній формулі сума курсової різниці підлягає сплаті відповідною стороною впродовж 10 календарних днів, починаючи з наступного дня, що йде за днем отримання письмової вимоги іншої сторони.

Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком перерахунку однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах, що виникає в зв'язку із знеціненням грошових коштів. Втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів. Фактично сума, що виникає в зв'язку з курсовою різницею, і є інфляційними втратами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.07.2009 року у справі №15/351-08.

Таким чином, враховуючи те, що письмова вимога отримана відповідачем 19.10.2015, що підтверджується відміткою працівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний Холдинг Авангард» ОСОБА_4 на супровідному листі № 315 від 19.10.2015, перерахунок суми курсової різниці підлягає сплаті відповідачем впродовж 10 календарних днів, починаючи з наступного дня, що йде за днем отримання письмової вимоги.

Тож, судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку курсової різниці і встановлено, що в останньому допущено помилку у визначенні розміру її нарахування.

За розрахунком суду, обґрунтованою визнається вимога про стягнення з відповідача курсової різниці у розмірі 365 467, 60 грн., що розрахована судом за курсом Національного банку України на дату підписання договору та проведення відповідачем платежів (12.11.2014 курс НБУ - 1574, 9624 грн. за 100 доларів США; 19.03.2015 курс НБУ - 2339, 4039 грн. за 100 доларів США та 25.03.2015 курс НБУ - 2355, 7021 грн. за 100 доларів США) за формулою, наведеною у п. 8 додатку № 1 до договору, а саме:

519 879, 94 грн. = 350 000, 00 х (2339, 4039 / 1574, 9624);

617 295, 86 грн. = 412 708, 30 х (2355, 7021 / 1574, 9624);

Отже, (519 879, 94 - 350 000, 00) + (617 295, 86 - 412 708, 30) = 365 467, 50 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови субліцензійного договору № 1584/11-14 від 12.11.2014 в частині вчасної оплати наданих ліцензій на користування програмним забезпеченням, та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача курсової різниці підлягають задоволенню частково у розмірі 365 467, 50 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний Холдинг Авангард» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121 В, ідентифікаційний код - 30406014) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (03680, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 4-Б, ідентифікаційний код - 36273889) 365 467 (триста шістдесят п'ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 50 коп. - заборгованості та 5 482 (п'ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 01 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 22.01.2016.

Суддя Бондарчук В.В.