ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 р. Справа №917/2402/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,Кривий Ріг, Дніпропетровська область,50089

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний Гарант", юридична адреса: 36038, м. Полтава, вул. Артема, 47/15, кв. 113; фактичне місцезнаходження : вул. Червоноармійська, 3 офіс 508, м. Полтава, Полтавська область,36038

про стягнення 61766,67 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Марченко Н.В., Вербицька П.А., дов. №26 від 15.12.2015 року.

В судовому засіданні 21.01.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного тексту рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 61766,67 грн. заборгованості за договором постачання №03/11 від 03.11.2014 року, з яких: 33238,50 грн. - сума основного боргу, 14945,96 грн. - пеня, 859,95 грн. - 3% річних, 12722,26 грн. - інфляційні нарахування.

Позивач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Представнику позивача в судовому засіданні 17.12.2015 року було оголошено про відкладення розгляду справи на 21.01.2016 на 10.30 год. Крім того, судом було здійснено направлення позивачу на його адресу (АДРЕСА_3,50089) ухвали суду від 17.12.2015 року про відкладення розгляду справи, яка повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням строку зберігання".

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене суд вважає позивача належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання та вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

16.12.2015 року від позивача до суду надійшли наступні документи: оригінал договору поставки №03/11 від 03.11.2014 року, оригінал податкової накладної, оригінал видаткової накладної, оригінал витягу із банківського рахунку, оригінал платіжного доручення, оригінал претензії, оригінали рекомендованих повідомлень, докази направлення оригінала позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, копія квитанції, оригінал акту розрахунків, письмове повідомлення. Крім того, позивач повідомив суду про відсутність судових рішень чи судових проваджень щодо предметів спору по справі №917/2402/15.

В попередньому судовому засіданні 17.12.2015 року представник позивача пояснив суду, що відповідачем сплачено суму основного боргу та підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

17.12.2015 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки ним було проведено повний розрахунок за отриманий товар в сумі 33238,50 грн. Також відповідач вказує на те, що позивачем безпідставно нараховано позивачу пеню, 3% річних та інфляційних за договором №03/11 від 03.11.2014 року, оскільки поставка товару накладними № 1918/1 від 17.12.2014 року; № 1944 від 22.12.2014 року здійснювалась не по договору №03/11 від 03.11.2014 року.

20.01.2016 року від відповідача надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 17.12.2015 року з додатками (рахунки на оплату: №4/22 від 22.12.2014 року, №5/11 від 11.12.2014 року).

Представники відповідача в судовому засіданні просили суд припинити провадження в частині суми основного боргу в зв'язку з його сплатою та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач (фізична особа підприємець ОСОБА_1) посилається на те, що 03.11.2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельний Гарант" (відповідач) було укладено договір постачання № 03/11 (арк. с. 19-21).

Відповідно до умов даного договору постачальник (позивач) зобов'язувався поставляти покупцеві (відповідач) товар у встановлені строки, а покупець зобов'язався приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах даного договору. Предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у специфікації або інших документах згідно умов договору, підписаних постачальником та покупцем (п. 1.1 договору).

В позовній заяві позивач зазначає, що на виконання умов договору постачання №03/11 від 03.11.2014 року ним в грудні 2014 року було передано представнику відповідача товар на загальну суму 36238,50 грн. Факт передачі товару підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними №1918/1 від 17.12.2014 року на суму 17514,90 грн. та №1944 від 22.12.2014 року на суму 18723,60 грн. (арк. с. 23,32). Також позивачем на підтвердження викладеного надано податкові накладні від 17.12.2014 року та від 22.12.2014 року (арк. 22, 31).

Як зазначає позивач, відповідач частково розрахувався за отриманий товар по накладній №1918/1 в сумі 3000,00 грн., що підтверджується випискою порахунку з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року та платіжним дорученням №219 від 17.12.2014 року (арк. с. 24,26). Отже, за відповідачем рахується заборгованість за договором постачання в розмірі 33 238,50 грн.

Крім того, позивачем на підставі договору постачання № 03/11 від 03.11.2014 року нараховано відповідачу:

- пеню в сумі 14945,96 грн. за періоди: з 25.12.2014 року по 09.11.2015 року (за видатковою накладною №1918/1 від 17.12.2014 року) та з 30.12.2014 року по 09.11.2015 року (за видатковою накладною №1944 від 22.12.2014 року);

- 3% річних в сумі 859,95 грн. за період з 30.12.2014 року по 09.11.2015 року

- інфляційні в сумі 12722,26 грн. за період з 30.12.2014 року по 09.11.2015 року.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 638 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

В силу статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що поставка товару за накладеними: №1918/1 від 17.12.2014 року на суму 17514,90 грн. та №1944 від 22.12.2014 року на суму 18723,60 грн. була здійснена за договором постачання №03/11 від 03.11.2014 року, укладеним між ним та відповідачем.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що у видаткових накладних №1918/1 від 17.12.2014 року та №1944 від 22.12.2014 року відсутня дата і номер договору.

В податкових накладних від 17.12.2014 року та від 22.12.2014 року (які надані позивачем в якості доказу поставки товару за накладними №1918/1 від 17.12.2014 року, №1944 від 22.12.2014 року) саме в рамках договору постачання №03/11 від 03.11.2014 року в графі "вид цивільно-правового договору" зазначено договір купівлі продажу від 11.12.2014 року, тобто інший договір.

Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи два рахунки на оплату № 5/11 від 11.12.2014 року на суму 17514,90 грн. та №4/22 від 22.12.2014 року на суму 18 723,60 грн., які бути виставлені йому позивачем, в яких також відсутнє посилання на дату та номер договору.

Отже, в грудні 2014 року між позивачем та відповідачем виникли господарські правовідносини на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у спрощеній формі, а не на підставі договору постачання №03/11 від 03.11.2014 року

Однак позивач, як на підставу свої позовних вимог, посилається на договір постачання №03/11 від 03.11.2014 року.

Господарське процесуальне право розрізняє поняття позов у процесуальному і матеріальному сенсі. Позов у процесуальному сенсі - звернена до суду першої інстанції вимога про захист своїх прав та інтересів. Позов у матеріальному сенсі - право на задоволення своїх позовних вимог.

Елементи позову - це його структурні складові, які сукупно визначають його зміст. Вирізняють два елементи позову: предмет позову та підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання (п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Позивач в судовому засіданні, яке відбулося 17.12.2015 року правом зміни підстави позову передбаченим статтею 22 ГПК України не скористався, тому суд перейшов безпосередньо до розгляду позовних вимог .

Позивач в судовому засіданні 17.12.2015 року повідомив суду про сплату відповідачем основного боргу в сумі 33238,50 грн.

Також відповідач у своєму відзиві на позовну заяву повідомив суд про сплату ним основного боргу в сумі 33238,50 грн. Викладене підтверджується виписками з програми "клієнт-банк" від 04.11.2015 року №77 на суму 10000,00 грн., від 18.11.2015 року №83 на суму 10000,00 грн., від 26.11.2015 року №85 на суму 13238,50 грн., що разом складає 33238,50 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сплата відповідачем частини суми основного боргу (20000,00 грн.) була здійснена ще 04.11.2015 року та 18.11.2015 року (згідно з виписками з програми "клієнт-банк" від 04.11.2015 року №77 та від18.11.2015 року №83), тоді як позовна заява здана позивачем на пошту лише 25.11.2015 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті, в якому дана позовна заява надійшла до господарського суду Полтавської області (арк. с. 36). Оскільки сплата частини боргу в сумі 20000,00 грн. була здійснена відповідачем ще до звернення позивача з позовною заявою до суду, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в даній частині.

В частині стягнення 13238,50 грн. основного боргу предмет спору відсутній і провадження у справі підлягає припиненню згідно п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Оскільки сплата відбулася після порушення провадження у справі, то судові витрати в цій частині позову покладаються на відповідача.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні на підставі договору постачання № 03/11 від 03.11.2014 року.

Оскільки судом встановлено, що поставка товару за видатковими накладними №1918/1 від 17.12.2014 року, №1944 від 22.12.2014 року відбувалася не в рамках договору постачання №03/11 від 03.11.2014 року то суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог в частині стягнення 14945,96 грн. пені, 859,95 грн. 3% річних та 12722,26 грн. інфляційних з підстав зазначених позивачем в позовній заяві.

При цьому суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутись з новим позовом до господарського суду про стягнення річних та інфляційних за іншої підстави позову.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33,43,49,п.1-1 ст. 80 ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Провадження у справі в частині стягнення 13 238,50 гривень основного боргу припинити.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний Гарант" (юридична адреса: 36038, м. Полтава, вул. Артема, 47/15, кв. 113, ідентифікаційний код 36121142) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3,50089, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 261,05 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.01.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.