РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016№910/29920/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/29920/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промінструмент-Львів», м. Львів,

до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Мегапром», м. Київ,

про визнання договору від 17.12.2013 №12/56-4/1086 недійсним,

за участю представників учасників судового процесу:

позивача - Клочка С.В. (довіреність від 30.11.2015 №б/н);

відповідача - Семеняки В.В. (довіреність 28.10.2014 №б/н);

третьої особи - не з'явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промінструмент-Львів» (далі - ТОВ «Промінструмент-Львів») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним укладеного публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) та ТОВ «Промінструмент-Львів» договору поруки від 17.12.2013 №12/56-4/1086 (далі - Договір поруки), укладеного на забезпечення виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром» (далі - ТОВ «Мегапром») за кредитними договорами від 20.10.2011 №010/42/594 (далі - Кредитний договір від 20.10.2011) та від 26.11.2008 №010/08/4157 (далі - Кредитний договір від 26.11.2008).

Позов мотивовано тим, що: положеннями додаткової угоди від 12.10.2012 №1 до Кредитного договору від 20.10.2011 визначено, що кінцевим терміном погашення кредиту є 04.10.2013, тобто сторонами відповідного правочину визначено останній день строку користування кредитом, зі спливом якого вони пов'язали настання певних правових наслідків; Договір поруки укладено сторонами 17.12.2013, тобто станом на день укладення вказаного договору поручителем було забезпечено виконання зобов'язання, строк належного виконання якого фактично настав 04.10.2013, отже, Договором поруки сторонами фактично було забезпечено виконання порушеного/простроченого зобов'язання; таким чином, поручитель поручається перед кредитором боржника не за те, що боржник проверне кредитору кредитні кошти в порядку і строки, визначені кредитними договорами, а просто за те, що кредитору ці кошти будуть повернуті, що не відповідає правовій природі поруки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.11.2015 порушено провадження у справі; залучено до участі у справі ТОВ «Мегапром» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідач 06.01.2016 подав суду відзив на позов, в якому зазначив таке: Договір поруки, укладений на виконання грошових зобов'язань ТОВ «Мегапром» за Кредитними договорами від 20.10.2011 та від 26.11.2008, зі строком виконання до 04.10.2013, тобто строк виконання зобов'язань вже настав; вказаний договір є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за Договором поруки та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Представник позивача у судовому засіданні 25.01.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, поданому суду 06.01.2016 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Третій особі надіслано ухвали суду на адресу, вказану у позовній заяві (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 2) та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал і рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 25.01.2016 без участі представника третьої особи за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.12.2013 ТОВ «Промінструмент-Львів» (поручитель) та Банком (кредитор) укладено Договір поруки, за умовами якого:

- поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитних договорів, за умовами яких позичальник/позичальники зобов'язані: повернути кредити в розмірі 635 300 грн. за Кредитним договором від 20.10.2011 та 130 000 доларів США за Кредитним договором від 26.11.2008; сплатити проценти за користування кредитом; сплатити комісії в розмірах, передбачених кожним кредитним договором; сплатити пеню, штрафи, передбачені кожним кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки Кредитора, пов'язані з неналежним виконанням позичальником умов кожного кредитного договору (пункт 1.1 Договору поруки);

- поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому порядку та строки, визначені кредитними договорами, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов'язань (пункт 1.2 Договору поруки);

- у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники; у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань в порядку та строки, встановлені кредитними договорами, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов'язаннями (пункт 2.1 Договору поруки);

- поручитель (представник поручителя) має всі повноваження для укладання та виконання Договору поруки згідно зі статутом поручителя або від співвласників/акціонерів/учасників; укладання та виконання Договору поруки не суперечить положенням чинного законодавства України, статуту поручителя, іншим внутрішнім документам поручителя, а також не суперечить жодним положенням договорів, укладених поручителем з іншими особами, або положенням інших правочинів, дія яких поширюється на поручителя (підпункт 3.1.3 пункту 3.1 Договору поруки);

- поручитель належним чином і в повному обсязі ознайомлений з положеннями кредитних договір та договорів, що забезпечують їх виконання, цілком розуміє їх зміст і будь-яке посилання в тексті Договору поруки на кредитні договори чи окремі їх положення є достатньою підставою вважати, що ці положення застосовуються рівною мірою до виконання прав і обов'язків сторонами за Договором поруки (підпункт 3.1.8 пункту 3.1 Договору поруки);

- сторони засвідчують однакове розуміння ними умов Договору поруки та його правових наслідків, підтверджують дійсність їх намірів при його укладенні, а також те, що Договір поруки не містить ознак фіктивного чи удаваного правочину, що він не укладений під впливом помилки щодо його природи, прав та обов'язків сторін, а також під впливом обману чи збігу тяжких обставин (пункт 7.1 Договору поруки);

- Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін. Порука, встановлена Договором поруки, припиняється через 5 (п'ять) років від дня закінчення строку/настання терміну виконання забезпеченого зобов'язання (пункт 7.2 Договору).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктами 2.1 та 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі - Постанова) встановлено, що, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (частини перша та третя статті 626 ЦК України).

Судом встановлено, що 17.12.2013 ТОВ «Промінструмент-Львів» та Банком укладено Договір поруки, за умовами якого позивач зобов'язався відповідати перед відповідачем солідарно з ТОВ «Мегапром» за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитних договорів, за умовами яких позичальник/позичальники зобов'язані: повернути кредити у сумах 635 300 грн. за Кредитним договором від 20.10.2011 та 130 000 доларів США за Кредитним договором від 26.11.2008, сплатити проценти за користування кредитом, комісії в розмірах, передбачених кожним кредитним договором, пеню і штрафи, передбачені кожним кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, пов'язані з неналежним виконанням позичальником умов кожного кредитного договору.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що кінцевим терміном погашення кредиту за кредитними договорами є 04.10.2013, проте Договір поруки був укладений 17.12.2013, тобто станом на день укладання вказаного договору поручителем було забезпечено виконання зобов'язання строк якого вже настав.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, пунктом 19 постанови Вищого господарського суду України від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що законодавство України не передбачає обов'язку банку чи іншої фінансової установи (кредитора) інформувати поручителя перед укладенням договору поруки про фінансовий та/або інший стан позичальника. Оскільки особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК), а порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі (право вибору), то незадовільний майновий стан позичальника не є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Судом встановлено, що при укладенні Договору поруки ТОВ «Промінструмент-Львів» та Банком було погоджено всі істотні умови вказаного договору, на свій розсуд визначено їх, підписано уповноваженими представниками товариств і скріплено печатками.

Доводи позивача стосовно того, що поручитель не може поручитися за зобов'язання боржника, які станом на день підписання Договору поруки прострочені (не виконані), суд вважає необґрунтованими, оскільки норми чинного законодавства України не містять заборон щодо забезпечення виконання таких зобов'язань.

Таким чином, укладений сторонами правочин повністю відповідає загальним вимогам, які передбачені статтею 203 ЦК України.

Позивач документально не підтвердив наявності підстав для визнання Договору поруки недійсним у розумінні статті 215 ЦК України.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.02.2016.

Суддя О. Марченко