ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016р. Справа № 914/4111/15

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал-Експоторг, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Буковина Глобал-Дизайн, с. Зимна Вода, Пустомитівський район, Львівська область

про: стягнення 106435,07 грн.

Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Струк Н.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 директор, ОСОБА_2 представник.

від відповідача: не зявився.

Судом розяснено права і обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи. Відводу складу суду не заявлено. Технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, оскільки відповідного клопотання заявлено не було.

Суть спору: на розгляд суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал-Експоторг, м. Львів, надалі позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Буковина Глобал-Дизайн, с. Зимна Вода, Пустомитівський район, Львівська область, надалі відповідач, про стягнення 106435,07 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2015 р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 11.01.2016 р.

В судове засіданні 21.01.2016 р. зявилися представники позивача, надали пояснення по суті справи, просили задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання 21.01.2016 р. не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання відповідно до ст. 64 ГПК України. В судовому засіданні 21.01.2016 р. суд ухвалив оголосити перерву до 16 год. 50 хв.

Після перерви в судове засідання 21.01.2016 р. зявилися ті ж самі представники позивача, що пітримали позов з підстав, наведених у позовній заяві.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

13.06.2013 р. між сторонами укладено договір поставки № 23/41, відповідно до п. 2.1 якого постачальник поставляє протягом дії цього договору, а покупець приймає і оплачує на умовах цього договору товар за цінами та в асортименті, наведених у накладних постачальника, які підписуються повноважними представниками сторін та є невідємними частинами цього договору.

Покупець зобовязаний здійснити 100% передоплату за товар шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку протягом 10 календарних днів. Постачальник, виходячи з конюктури ринку, може поставляти товар без попередньої оплати, в цьому випадку покупець здійснює оплату товару в строк обумовлений сторонами цього договору, але не пізніше трьох календарних днів з моменту отримання товару, але обовязково до кінця поточного місяця. Прийняття покупцем поставленого товару означає, що він згідний здійснити оплату товару на умовах, вказаних в цьому договорі та в сумі, визначеній у накладній постачальника (п.п. 3.1, 3.2, 3.3).

Згідно видаткових накладних за № ЕТ-0001642 від 02.12.2013 р. на суму 19752,00 грн., № ЕТ-0001749 від 24.12.2013 р. на суму 22130,00 грн., ЕТ-0000029 від 16.01.2014 р. на суму 34440,00 грн. позивач поставив товар відповідачу на 76322,00 грн.

Відповідачем 16.01.2014 р. сплачено кошти в сумі 6020,00 грн., 14.03.2014 р. 5000,00 грн., 11.06.2014 р. 5000,00 грн.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків, що підписаний у двосторонньому порядку,станом на 19.03.2014 р. заборгованість становить 60302,00 грн.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 60302,00 грн., штраф в сумі 9045,30 грн., інфляційні нарахування в сумі 37087,77 грн.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши та дослідивши докази у справі та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем, товар поставлено відповідачу згідно договору. Оплата за товар останнім не здійснена вчасно. Як підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом звірки, з відповідача підлягає стягненню основний борг в сумі 60302,00 грн.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, а ч. 1 ст. 547 ЦК визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пункт 6.2 договору зазначає, що за невиконання умов оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та відшкодовує завдані цим збитки. Крім того, за безпідставне користування грошовими коштами, що належать постачальнику покупець зобовязаний сплатити постачальнику 15% від суми заборгованості за весь час прострочення платежу.

На суму основного боргу позивачем підставно й обгунтовано нараховано штраф на підставі п. 6.2 договору. Судом перевірено порядок нарахування неустойки, та встановлено, що штраф підлягає до задоволення в сумі 9045,30 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивачем правомірно нараховано відповідачу інфляційні втрати, що підлягають стягненню в повному обсязі. Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що нарахування здійснено невірно, проте суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню 37087,77 грн. інфляційних нарахувань.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Однією з основних засад судочинства згідно ст. 129 Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом (ч. 2 ст. 82 ГПК України).

Враховуючи, що позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а також те, що відповідач доказів оплати основного боргу, штрафу, інфляційних нарахувань не представив, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення повністю.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням від 03.11.2015 р. за № 920 на суму 1596,53 грн.

Судовий збір слід покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 4-5, 4-7, 12, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82, 82-1, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал-Експоторг, м. Львів, задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Буковина Глобал-Дизайн (81110, Львівська область, Пустомитівський район, с. Зимна Вода, вул. Львівська, 3, ідентифікаційний код 35606012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Гал-Експоторг (79012, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 36312739) 60302,00 грн. основного боргу, 9045,30 грн. штрафу, 37087,77 грн. інфляційних нарахувань та 1596,53 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.ст. 116, 117 ГПК України після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.01.2016 р.

Суддя Артимович В.М.