ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 922/5666/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 53 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 10.12.15 р. у справі № 922/5666/15

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікас 2011", м. Харків

про стягнення 17 853,07 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікас 2011" заборгованість у розмірі 17853,07 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.12.2015 р. у справі № 922/5666/15 в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач у відповідності до п. 3.3. договору повідомив позивача про припинення використання творів за договором від 01.10.2012 р. № КБР-05/10/12, у зв'язку з чим підстави для сплати винагороди, узгодженої сторонами, відсутні, та ін.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.12.2015 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідач у запереченні на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у запереченні та ін.

Позивач у призначене судове засідання не зявився.

Враховуючи факт належного повідомлення позивача про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01.10.2012 р. між Приватною організацією Українська ліга авторських і суміжних прав (далі - УЛАСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю НІКАС 2011 (користувач) укладений договір № КБР-05/10/12 (а. с. 17-19), відповідно до умов якого, користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів, а УЛАСП надає користувачу, на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключне право) на таке використання, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для використання творів, а також здійснює збір винагороди (роялті). Користувач зобовязався виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП, відповідно до даного договору та Закону України Про авторське право і суміжні права.

Відповідно до п. 2.3. договору, користувач зобовязався перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за пять днів до початку місяця, за який здійснюється платіж, після чого надати УЛАСП акт про виплату роялті згідно з п. 2.5. даного договору.

Відповідно до п. 2.4. договору, користувач зобовязався не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним кварталом, надавати УЛАСП звіт про використані твори за формою наведеною у додатку № 3 до даного договору, якщо інше не встановлено в додатках до цього договору.

У додатку № 1 від 01.10.2012 р. до договору № КБР-05/10/12 сторони визначили заклад, у якому користувач здійснює виконання творів кафе "НикаС, м. Харків, вул. Університетська, 2, площа залу 143 м. кв. (а. с. 20).

У додатку № 2 від 01.10.2012 р. до договору № КБР-05/10/12 сторони визначили, що загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності договору становить 500,00 грн. Зазначена сума щомісячно перераховується користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов договору (п. 1.2. додатку № 2, а. с. 21).

Згідно з п. 5.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.10.2013 р., а в частині невиконаних фінансових зобовязань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобов'язань до їх повного виконання.

Позивач у позовній заяві зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором від 01.10.2012 р. № КБР-05/10/12 в частині повного та своєчасного внесення платежів, передбачених п. 1.2. додатку № 2 до договору, сума заборгованості відповідача перед позивачем за період з 01.10.2012 р. по 31.08.2015 р. складає 11000,00 грн., оплачено за період з 01.10.2012 р. по 30.11.2013 р. тільки 7000,00 грн., що підтверджується реєстром платіжних документів (а. с. 22-23).

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідач у відповідності до п. 3.3. договору повідомив позивача про припинення використання творів за договором від 01.10.2012 р. № КБР-05/10/12, а отже підстави для сплати винагороди, узгодженої сторонами, відсутні, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону України "Про авторське право і суміжні права" право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передане відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом); розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюється в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи, п. 3.3. договору визначено, що користувач зобовязався протягом пяти днів письмово повідомити УЛАСП про припинення використання творів в закладах користувача, зазначених у додатках до цього договору.

В разі несвоєчасного повідомлення про настання таких обставин користувач зобов'язався сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках, у повному обсязі і за весь період.

Пунктом 5.2. договору сторонами передбачено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1. дати припинення дії договору, він вважається пролонгованим на той самий строк на тих же умовах.

Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового звязку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа.

Матеріали справи містять лист від 02.12.2013 р. № 02/12/1 (а. с. 42, 104), у якому відповідач повідомляє позивача про припинення використання музичних творів за договором від 01.10.2012 р. № КБР-05/10/12 у відповідності до п. 3.3. договору.

За таких обставин, оскільки відповідачем на виконання умов п. 3.3. договору, заздалегідь повідомлено позивача про припинення виконання фонограм у закладі, у якому відповідачем здійснювалось таке виконання, підстави для стягнення винагороди за зазначений у позовній заяві період відсутні, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно відмовлено в цій частині.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку відсутні і підстави нарахування позивачем штрафних санкції та пені.

Враховуючи викладене, також законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про відмову у задоволені позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, позивач посилається на те, що оскільки договір між сторонами є чинним, відповідач має зобов'язання за зазначеним договором у повному обсязі.

Проте, дані твердження заявника, безпідставні, оскільки позивачем всупереч ст. 33 ГПК України, не надано суду беззаперечних доказів, що незважаючи на письмове повідомлення про припинення публічного виконання творів, відповідачем здійснюється господарська діяльність з публічним використанням творів у кафе "НикаС, за адресою: м. Харків, вул. Університетська, 2, який наведений у додатку № 1 до договору.

Натомість, відповідачем, в свою чергу, надано докази про те, що зазначене приміщення кафе "НикаС, за адресою: м. Харків, вул. Університетська, 2, яке відповідач орендовував за договором № 1/13 від 14.08.2013 р. він не використовує у зв'язку з пожежею у цьому приміщенні. До того ж, 02.12.2013 р. додатковою угодою № 1 до договору оренди нежитлових приміщень № 1/13 від 14.08.2013 р. достроково розірвано цей договір та п. 5.1. договору викладено у новій редакції зі строком дії договору у період з 01.09.2013 р. по 02.12.2013 р. (а. с. 41, 43)

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 10.12.15 р. у справі № 922/5666/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 10.12.15 р. у справі № 922/5666/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 01.02.2016 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Плужник О.В.