ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016р. Справа № 914/4013/15

За позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;
до відповідача:Львівського міського комунального підприємства «Залізничтеплоенерго», м. Львів;
про:стягнення 3% річних, інфляційних втрат
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №14-94 від 18.04.2014р.);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №10-1від 22.01.2015р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

23.11.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі Позивач) до Львівського міського комунального підприємства «Залізничтеплоенерго» (надалі Відповідач) про стягнення 3% річних, інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 26.11.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 14.12.2015р. Ухвалою від 14.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 25.01.2016р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.09.2011р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №14/2654/11, на виконання якого позивачем (продавцем) за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 року було поставлено відповідачу (покупцю) природний газ на загальну суму 87928045,27 грн. Покупець зобов'язувався оплатити газ протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок здійснити до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Оскільки взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, зокрема, допустив прострочення оплати за одержаний газ у грудні 2012р. на суму 3329882,00 грн., позивачем здійснено нарахування 28737,34 грн. 3% річних та 300514,28 грн. інфляційних втрат на вказану суму боргу.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заперечуючи проти позову представник зазначає, що 30.09.2014р. між Територіальним органом казначейства у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Управлінням фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради, Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, ЛКП «Залізничтеплоенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладено багатосторонній договір №478/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 р. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30. За умовами пп. 8, пп. 2 п. 11 даного договору відповідач взяв на себе зобовязання перерахувати ПАТ «НАК «Нафтогаз України» кошти в сумі 3329882,00 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно договору від 30.09.2011р. №14/2654/11. З метою виконання договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору. Відтак на думку представника, уклавши зазначений договір, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ за договором купівлі-продажу. Враховуючи те, що 13.10.2014р. заборгованість в розмірі 3329882,00 грн. була погашена відповідачем у повному обсязі, підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат немає.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011р. між позивачем та відповідачем укладено Договір купівлі-продажу природного газу №14/2654/11 (надалі - Договір), відповідно п. 1.1. якого продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупцю (відповідачу) у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природній газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

На виконання зобов'язань за Договором, позивачем в період з жовтня 2011р. по грудень 2012р. поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 87928045,27 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу за вказаний період. Дані акти підписані повноважними представниками сторін Договору та скріплені їх печатками.

В пункті 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат та відповідно звернення позивача до суду, стало неналежне виконання відповідачем зобовязань за Договором щодо оплати поставленого у грудні 2012 року природного газу на суму 3329882,00 грн.

Судом також встановлено, що 30.09.2014р. між Територіальним органом казначейства у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Управлінням фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради, Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, ЛКП «Залізничтеплоенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладено багатосторонній договір №478/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») (надалі Договір взаєморозрахунків).

Згідно п. 1 Договору взаєморозрахунків, його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 р. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30.

В пункті 8 Договору взаєморозрахунків сторони погодили, що сторона пята (ЛКП «Залізничиеплоенерго») перераховує на рахунок сторони останньої (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») кошти у сумі 3329882,00 грн., у т.ч. ПДВ 554980,33 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 30.09.2011р. №14/2654/11 за 2012 рік.

Підпунктом 2 п. 11 Договору взаєморозрахунків визначено, що з метою виконання договору сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування (п. 15 Договору взаєморозрахунків).

Згідно з п. 10 Договору взаєморозрахунків сторони у графі платіжного доручення «Призначення платежу» додатково зазначають «пункт 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», а також дату та номер договору.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №9 від 13.10.2014р. вбачається, що на виконання зобовязань за Договором взаєморозрахунків позивачем було перераховано відповідачу 3329882,00 грн. з призначенням платежу: «пог. заборг. за спож. прир. газ зг. дог. за 2012р. від 30.09.11р. №14/2654/11. Дог. №478/30 від 30.09.14р. про орган. взаємор. (п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»). ПКМУ №30 від 29.01.14р. ПДВ 554980,33 грн.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На думку позивача, розрахунок за природний газ за Договором здійснено відповідачем всупереч строку, передбаченого п. 6.1. Договору, а відтак до стягнення з відповідача підлягає 28737,34 грн. 3% річних та 300514,28 грн. інфляційних втрат.

Відповідач в свою чергу, заперечує проти позовних вимог та зазначає, що прострочення оплати зі сторони ЛКП «Залізничтеплоенерго» не відбулося, оскільки сторонами змінено порядок і строк оплати за Договором, внаслідок підписання Договору взаєморозрахунків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

В пункті 16 Договору взаєморозрахунків сторонами визначено, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що уклавши Договір взаєморозрахунків сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений позивачем у грудні 2012р. на суму 3329882,00 грн. (на які позивачем нараховані три відсотки річних та інфляційні) та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій за Договором купівлі-продажу природного газу (п. 16 Договору взаєморозрахунків).

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеної в постанові від 11.11.2015р. у справі №3-968гс15, від 07.10.2015р. у справі №3-883гс15, від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 30.09.2014р. у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що умовами Договору взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу, а також те, що Договір взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутні, відповідно відсутні і підстави для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №3-500гс15, від 30.09.2014р. у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 23.09.2014р. у справі №5011-35/1271-2012, від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012 та №5011-35/1272-2012-42/527-2012.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ЛКП «Залізничтеплоенерго» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними та необґрунтованими, а отже такими, що до задоволення не підлягають.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, ст.ст. 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 01.02.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.