ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа № 922/5128/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

прокурора:Комісарова О.О., посвідчення №009651 від 15 жовтня 2012 року,

позивача: Сиси О.М., довіреність № 01-27/43-16 від 12 січня 2016 року,

1-го відповідача:Воронової Ю.В., довіреність №229 від 12 січня 2015 року,

2-го відповідача:ОСОБА_4, довіреність від 25 вересня 2015 року,

3-ї особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора прокуратури Харківської області (вх. №5415 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 03 листопада 2015 року у справі № 922/5128/15,

за позовом Заступника прокурора м. Харкова м. Харків в інтересах держави в особі Управління освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради, м. Харків

до 1)Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Харків ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державного комунального навчально-виховного виробничого комплексу Дзержинського району м.Харкова, м. Харків

про визнання недійсним договору та повернення майна

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 03 листопада 2015 року у справі № 922/5128/15 (суддя Калантай М.В.) в задоволенні позову було відмовлено.

Прокурор прокуратури Харківської області з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 27 листопада 2015 року у зв'язку з закінченням повноважень судді Бондаренка В.П., згідно ст. 126 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", п. 2.3.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України №30 від 26 листопада 2010 року (з наступними змінами та доповненнями) та на виконання рішення зборів суддів Харківського апеляційного господарського суду №12 від 12 червня 2014 року та рішення зборів суддів першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду № 3 від 15 вересня 2014 року для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

08 грудня 2015 року від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 надійшов відзив (вх.№16580), в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10 грудня 2015 року з огляду на неявку у судове засідання представника першого відповідача, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було відкладено розгляд справи.

13 січня 2016 року від Державного комунального навчально-виховного виробничого комплексу Дзержинського району м.Харкова надійшли письмові пояснення (вх.№295).

18 січня 2016 року від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№432).

У судове засідання, яке відбулось 18 січня 2016 року, з'явились прокурор, позивач та відповідачі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання. Так в матеріалах справи наявна копія ухвали суду, повернута на адресу суду у зв'язку з її неотриманням Державним комунальним навчально-виховним виробничим комплексом Дзержинського району.

З довідки ф. 20 наявної на поштових конвертах вбачається, що причина повернення за зворотною адресою копій ухвал суду, є закінченням встановленого терміну зберігання.

За змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо Ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

Викладене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, який в межах пункту 3.9.1 постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначив, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин Державний комунальний навчально-виховний виробничий комплекс Дзержинського району є належний чином повідомленим про час та місце судового засідання.

З приводу заявленого клопотання прокурора про відстрочення сплати судового збору на строк до ухвалення судового рішення, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вирішила його задовольнити, відстрочити сплату судового збору на строк до ухвалення судового рішення, враховуючи наявність складної економічної ситуації у фінансовому забезпечені діяльності органів прокуратури, відсутність коштів на рахунку та той факт, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на сплату прокурорами судового збору не передбачено.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

25 червня 2003 року між відділом освіти Дзержинської районної в м.Харкові ради та другим відповідачем укладено договір оренди НОМЕР_2 нежитлового приміщення (будівлі), предметом якого є оренда нежитлового приміщення (будівлі) - загальною площею 169,0 кв.м, яке знаходиться за адресою: м.Харків, АДРЕСА_2.

За умовами пункту 4.4 даного договору другий відповідач зобов'язується використовувати орендоване нежитлове приміщення (будівлю): 137,30 кв.м. - для розміщення столярної майстерні та 31,70 кв.м - як офіс у відповідності з його призначенням та умовами цього Договору.

Заступник прокурора м. Харкова, м. Харків (далі за текстом - прокурор) в інтересах держави в особі Управління освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради, м. Харків (далі за текстом - позивач), звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків (далі за текстом - перший відповідач) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Харків (далі за текстом - другий відповідач) про:

-визнання недійсним договору оренди від 09 грудня 2011 року НОМЕР_3, укладеного між Управлінням освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради та ФОП ОСОБА_5;

-припинення зобов'язання за договором оренди від 09 грудня 2011 року НОМЕР_3 на майбутнє;

-зобов'язання ФОП ОСОБА_5 звільнити нежитлові приміщення площею 137,3кв.м., які розташовані за адресою м.Харків, АДРЕСА_2 (вартістю 198400,00грн.) та повернути їх Державному навчально-виховному виробничому комплексу Дзержинського району м.Харкова.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що вищевказаний договір оренди суперечить положенням частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту", частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а тому підлягає визнанню недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що приписи чинного законодавства надають можливість здачі в оренду в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Не погоджуючись з вказаною позицією суду першої інстанції прокурор в обґрунтуванні апеляційної скарги вказує, що відповідно до норм чинного законодавства приміщення навчальних закладів дозволено передавати в оренду лише для провадження освітньої діяльності.

На підставі викладеного, прокурор вважає, що оспорюваний договір оренди підлягає визнанню недійсним, як укладений з порушенням чинного законодавства, а саме ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14 серпня 2001 року, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 25 червня 2003 року між відділом освіти Дзержинської районної в м.Харкові ради та другим відповідачем укладено договір оренди НОМЕР_2 нежитлового приміщення (будівлі), предметом якого є оренда нежитлового приміщення (будівлі) - загальною площею 169,0 кв.м, яке знаходиться за адресою: м.Харків, АДРЕСА_2. За умовами пункту 4.4 даного договору другий відповідач зобов'язується використовувати орендоване нежитлове приміщення (будівлю): 137,30 кв.м. - для розміщення столярної майстерні та 31,70 кв.м - як офіс у відповідності з його призначенням та умовами цього Договору.

Дане приміщення передано орендарю за актом прийому-передачі від 25 червня 2003 року, з якого вбачається, що приміщення майстерні знаходиться у незадовільному технічному стані.

Додатковою угодою до вказаного договору оренди, сторони продовжили строк дії договору до 25 лютого 2011 року.

В подальшому, між позивачем, як орендодавцем, та другим відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення НОМЕР_3 від 09 грудня 2011 року (далі за текстом - Договір оренди), за умовами якого передано в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 169,00 кв.м., які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташовані за адресою: м. Харків, АДРЕСА_2, та знаходяться на балансі управління освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради. Майно передається в оренду з метою використання: розміщення виробничої діяльності суб'єкту малого підприємництва (майстерня слюсарна) - 137,30 кв.м. та офісу - 31,70 кв.м.

Даний Договір оренди узгоджено начальником управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

За умовами пунктів 10.1, 10.5 Договору оренди він діє з 09 листопада 2011 року до 09 грудня 2012 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору протягом 30 днів після закінчення його строку, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідно до пункту 3.1 Договору оренди вартість об'єкту оренди складає 359600,00грн. станом на 03 листопада 2011 року.

Орендна плата за перший базовий місяць розраховується згідно з додатком до договору і складає: за січень 2012 року - 2070,73грн. без урахування ПДВ. Нарахування орендної плати починається з дати підписання Акту приймання-передачі. Орендна плата сплачується орендарем щомісяця протягом 15 календарних днів наступного місяця. Розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць сплачується ним самостійно (пункти 3.2 - 3.6 Договору оренди).

Орендоване майно передано другому відповідачу за актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 09 грудня 2011 року.

В подальшому другий відповідач повернув позивачу нежитлове приміщення площею 31,7кв.м. за актом приймання передачі від 01 липня 2012 року.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачено статтею 203 ЦК України, а саме :

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Згідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Слід зазначити, що в силу положень частини 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансується з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та з науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Отже, вирішальним в аспекті неухильного дотримання вимог ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" законодавець визначає обов'язкове використання об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісну пов'язаність мети такого використання (в тому числі на умовах оренди) з навчально-виховним процесом.

Крім того, постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14 серпня 2001 року за №63 санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01 поширюються на загальноосвітні навчальні заклади I, I-II, I-III ступенів, спеціалізовані школи I, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, що проектуються, будуються, реконструюються та ті, що існують, незалежно від типу, форми власності і підпорядкування.

Відповідно до п. 3.19 вказаних правил здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Колегія суддів зауважує, що системний аналіз наведених вище норм та приписів Закону України "Про освіту" (котрий в даному випадку є спеціальним по відношенню до даних правовідносин) в їх сукупності вказує, що унормовуючи освітню діяльність законодавець передбачив та допустив можливість отримання навчальними закладами освіти додаткового джерела фінансування з надання платних послуг, внаслідок здавання в оренду належного майна (яке тимчасове невикористовується) виключно за умови, що об'єкт оренди використовується за цільовим призначенням - для навчально-виховного процесу.

Навчально-виховний процес визначений у Положенні про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженому наказом Міністерства освіти і науки України від 01 серпня 2001 року за №563, як система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців видами діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 є виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, виробництво металевих дверей і вікон, виробництво інших готових металевих виробів.

При цьому, в ході проведення судового засідання, відповідачами не заперечувалась непов'язаність мети використання спірного приміщення з освітньою діяльністю.

Відтак, спірним договором оренди фактично змінено цільове призначення частини приміщення навчального закладу та визначено його використання під майстерні слюсарні, тобто для проведення господарської (підприємницької) діяльності орендарем.

Управління освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради помилково у своїх письмових поясненнях вважають що предмет спірного договору є нерухомим майном, яке не підпадає під визначення об'єкту освіти і науки в контексті статті ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту".

З огляду на той факт, що поняття об'єкт освіти і науки визначено законодавцем в статті 63 Закону "Матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти", останнє в межах вказаної статті розглядається не в загальному аспекті, а в контексті складових матеріально-технічної бази навчальних закладів та установ освіти.

Тобто, в цілях застосування ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" під об'єктами освіти слід розуміти не сам навчальний заклад, і не тільки їх цілісні комплекси, а об'єкти матеріально технічної бази, про які йдеться в частині 1 названої статті.

Посилання СПД ФО ОСОБА_5 (Том 1 а.с.77-79) про те, що предмет спірного договору не відповідає вимогам ДСаНПін 5.5.2-008-01, а відтак не може використовуватись Державним комунальним навчально-виховним виробничим комплексом Дзержинського району м.Харкова у навчальних цілях, а також доводи Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з приводу не використання об'єкту оренди навчальним закладом, на думку колегії суддів, не свідчить про неналежність цього приміщення до об'єкту освіти та не позбавляє його спеціального статусу, як приміщення навчального закладу.

Більш того, фактичне невикористання приміщення Державним комунальним навчально-виховним виробничим комплексом Дзержинського району не може бути безумовною підставою передачі його в оренду в цілях, які не пов'язані з навчально-виховним процесом. В даному випадку важливим є дослідження можливості потенційного використання приміщення Державним комунальним навчально-виховним виробничим комплексом Дзержинського району не тільки в профільних цілях (допрофесійної підготовки старшокласників Дзержинського району, формуванні суспільнозначущих мотивів професій; виявленні і розвитку пізнавальних професійних інтересів і здібностей; професійної орієнтації учнів, наданні допомоги при виборі подальшої освіти), а й з метою підтримання належного функціонування навчального закладу (наприклад, в якості підсобного приміщення).

Дослідивши фактичні дані, колегія суддів зазначає, що наразі приміщення, загальною площею 169,00 кв. м, передане Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 за спірним договором оренди, будучи невід'ємною складовою частиною Державного комунального навчально-виховного виробничого комплексу Дзержинського району, з огляду на його невідповідність вимогам ДСаНПін 5.5.2-008-01, є непридатним для його використання в освітніх цілях. Дане приміщення, як зазначається сторонами по справі, раніше використовувалось у якості гаражу, де зберігались вантажні автомобілі, на яких проводилися заняття з автопідготовки водіїв категорії "С". Тобто, фактично вказане приміщення є гаражем, яке може бути використане за своїм основним призначенням, для зберігання автомобілів, а відтак бути задіяним під час автопідготовки водіїв, тобто в освітніх цілях навчального закладу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що об'єкт спірного договору оренди може безпосередньо використовуватись Державним комунальним навчально-виховним виробничим комплексом Дзержинського район.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає неправомірною позицію суду першої інстанції про можливість передавання в оренду приміщення для розміщення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Отже, з огляду на те, що орендоване за Договором приміщення передане для розміщення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку про визнання Договору недійсним на підставі невідповідності його змісту положенням законодавства згідно зі ст. ст.203, 215 ЦК України.

Разом з тим, судом зазначено, що відповідно до частини 1 статті 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

А тому, суд дійшов до висновку що позовні вимоги і в частині зобов'язання звільнення орендованого приміщення та його повернення підлягають задоволенню.

Правова позиція щодо наявності підстав для визнання недійсним договору щодо передачі в оренду об'єкту освіти, за яким вказаний об'єкт використовується для діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, викладена в постановах Вищого господарського суду України у справах №911/506/15, №918/1165/13, №910/4113/14 та №910/17883/13.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Харківської області від 03 листопада 2015 року у справі № 922/5128/15 з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно ст. ст. 49, 105 Господарського процесуального кодексу України підлягають перерозподілу судові витрати.

Як зазначалось раніше, судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання прокурора про відстрочення сплати судового збору на строк до ухвалення судового рішення.

Однак на момент винесення колегією суддів рішення у вказаній справі прокурором не було надано жодних доказів оплати судового збору.

У відповідності до приписів пункту 2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року № 7 (з врахуванням змін внесеними Постановою Вищого господарського суду№ 2 від 16 грудня 2015 року), якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може:у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Згідно з пунктом 3.4. вказаної постанови, у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

У відповідності до аб.2 пункту 2.13 постанови пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11, за умови, що позовну вимогу заявлено про визнання правочину недійсним без застосування наслідків такої недійсності, судовий збір сплачується як з немайнового спору. За позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину судовий збір сплачується залежно від вартості майна (суми коштів), стосовно якого (якої) заявлено вимогу. У випадку об'єднання відповідних вимог судовий збір підлягає сплаті з вимог як немайнового, так і майнового характеру.

Отже, ставка судового збору у відповідності до підпункту 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" у попередній редакції за подання позовної заяви майнового характеру складала 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, та 1 розмір мінімальної заробітної плати (1218 грн.) за подання позовної заяви немайнового характеру.

Виходячи з положень Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діє з 01 вересня 2015 року), апелянт мав сплатити судовий збір у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 110% від 2% ціни позову (198400,00 грн.) та 110% від мінімальної заробітної плати (1218,00 грн.).

Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягає стягненню з відповідачів складає 5704,60 грн.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Харківської області задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 03 листопада 2015 року у справі № 922/5128/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Визнати недійсним договір оренди від 09 грудня 2011 року НОМЕР_3, укладений між Управлінням освіти адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради та ФОП ОСОБА_5

Припинити зобов'язання за договором оренди від 09 грудня 2011 року НОМЕР_3 на майбутнє.

Зобов'язати ФОП ОСОБА_5 звільнити нежитлові приміщення площею 137,3кв.м., які розташовані за адресою м.Харків, АДРЕСА_2 (вартістю 198400,00грн.) та повернути їх Державному навчально-виховному виробничому комплексу Дзержинського району м.Харкова.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, пл. Конституції, 16, ідентифікаційний код 14095412) на користь державного бюджету України (отримувач коштів УДКСУ у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, код 37999654, МФО 851011, рахунок отримувача 2003, код класифікації доходів бюджету 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)") судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2852,30 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (61183, АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (отримувач коштів УДКСУ у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, код 37999654, МФО 851011, рахунок отримувача 2003, код класифікації доходів бюджету 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)") судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 2852,30 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 25 січня 2016 р.

Головуючий суддя Россолов В.В.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Тихий П.В.