РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016Справа № 910/30408/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомМоторного (транспортного) страхового бюро України
доМіністерства оборони України
провідшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 5 742 грн 29 коп.
Представники:
від позивача: Гончарук К.І. - представник за довіреністю
від відповідача: Шавейко А.О. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України з вимогами до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 5 742 грн 29 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем виплачено страхове відшкодування потерпілій особі по страховій події, яка сталася внаслідок ДТП від 17.03.2010 за участю транспортного засобу ВАЗ, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та який на момент ДТП був військовослужбовцем Міністерства оборони України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30408/15 та справу призначено до розгляду на 11.01.2016.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 11.01.2016 оголошено перерву до 18.01.2016.

У судове засідання 18.01.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представник позивача в повному обсязі підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 18.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2010 у справі № 3-1378/10 встановлено, що ОСОБА_4 29.01.2010, керуючи автомобілем Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього руху та вчинив правопорушення, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Вищевказаною постановою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, станом на дату ДТП, цивільна відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ, державний номер НОМЕР_1, була застрахована Закритим акціонерним товариством "ПРОСТО-страхування" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/8658301.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, як водія транспортного засобу Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, не була застрахована.

Відповідно до частини 2 статті 22.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із статтею 39.2.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 41.1. а) статті 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Власник автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_1, що був пошкоджений внаслідок ДТП, ОСОБА_3 05.02.2010 звернувся із Заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю постраждалої у дорожньо-транспортній пригоді особі.

Відповідно до Звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 389-У від 15.02.2010, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, складає 6 146 грн 75 коп.

Відповідно до Наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 07.05.2010 № 1220 розмір відшкодування шкоди внаслідок ДТП до виплати ОСОБА_3. визначено в сумі 5 122 грн 29 коп., що було виплачено платіжним дорученням № 2035 від 07.05.2010.

Крім того, відповідно до платіжного доручення № 1641 від 15.04.2010, позивачем понесені витрати, понесені у зв'язку з визначенням розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_1, у розмірі 620 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1.6. статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як встановлено судом транспортний засіб Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, знаходився під управлінням ОСОБА_4, який на момент ДТП був військовослужбовцем Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 5 742 грн 29 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 11.01.2016 представником відповідача, відповідно до відзиву на позов, заявлено клопотання про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 2 статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" стосовно того, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу після сплати потерпілій особі страхового відшкодування та з урахуванням того, що судом встановлено, що позивач дізнався про порушення його прав саме відповідачем лише 04.03.2013, а саме в судовому засіданні з розгляду Дарницьким районним судом м. Києва позовної заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд приходить до висновку, що позовна давність щодо стягнення з Міністерства оборони України шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу ВАЗ 21070, державний номер НОМЕР_1, військовослужбовцем ОСОБА_4, на час подачі даного позову не сплинула.

Відповідно до частини 1 статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивачем заявлено вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн 00 коп.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, стосовно того,що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг лише адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Позивачем не надано суду доказів понесення втрат, які були здійснені стороною за отримання послуг адвоката.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ідентифікаційний код 21647131) шкоду в порядку регресу у розмірі 5 742 (п'ять тисяч сімсот сорок дві) грн 29 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.01.2016

Суддя Н.Б. Плотницька