ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р. Справа № 922/5734/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя

ОСОБА_1, суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю від 30.04.2015р. №01-42юр/3208,

відповідача ОСОБА_3 за довіреністю від 15.01.2016р. №78,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу АК "Харківобленерго", м. Харків, (вх. 5783 Х/2), на рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2015р. у справі № 922/5734/15

за позовом АК "Харківобленерго", м. Харків,

до відповідача КП "Лозоваводоканал" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова,

про стягнення коштів у сумі 56858,17 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2015р. (суддя Жельне С.Ч.) в позові АК "Харківобленерго" про стягнення інфляційних у сумі 56858,17 грн. відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що уклавши спільне протокольне рішення, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, отже доводи позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості є необґрунтованим.

АК "Харківобленерго" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2015р. у справі № 922/5734/15, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь АК «Харківобленерго» інфляційних 56858,17 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що наявність спільних протокольних рішень не припиняє зобовязальних правовідносин сторін відповідно до договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 623 від 20.01.2016р.), в якому просить залишити рішення господарського суду Харківської області без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засідання 25.01.2016р. представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

05.08.2010р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивачем) та Комунальним підприємством "Лозоваводоканал" Лозівської міської ради Харківської області (відповідачем) укладений договір на постачання електричної енергії № 70517, відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

У відповідності до п.9.4. договору, він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010р. Також, умовами даного пункту передбачено, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Таким чином, відповідно до пункту 9.4 договір пролонгований на 2015 рік.

Згідно з п. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2.2.2 договору про постачання електричної енергії від 05.08.2010р. №70517 передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Пунктом 2.3.1 договору передбачено обов'язок відповідача виконувати його умови, та пунктом 2.3.3 обов'язок щодо своєчасної оплати позивачу вартості електричної енергії та інших нарахувань згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до пп. 2.3.4 договору відповідач повинен здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 4а "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії".

За пунктом 5 додатка 2 до договору про постачання електричної енергії остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії протягом 3 днів з дня закінчення розрахункового періоду. Цей рахунок має бути оплачений протягом 10 банківських днів з дня його отримання.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленої позивачем електричної енергії в обумовлений сторонами строк не виконав. У січні 2015 року відповідачем була спожита електрична енергія у кількості 332 597 кВт/год, що підтверджується звітом про обсяг спожитої за січень 2015 року електроенергії на суму 527 272,68 грн. Відповідно до умов договору, строк оплати рахунку відповідач мав здійснити 17.02.2015 року, але здійснив її тільки у квітні 2015 року.

У звязку з чим, АК «Харківобленерго» звернулось до господарського суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача інфляційних у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

09.12.2015р. господарським судом Харківської області винесено рішенням, яким в позові АК "Харківобленерго" відмовлено з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України"та «Про електроенергетику».

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з п. 4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3-2.3.4 - цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", відповідач сплачує позивачу суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами позивача щодо стягнення інфляційних з відповідача з огляду на наступне.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ № 20 від 11.01.2005.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" № 55/57/43 від 03.02.2009р., який був чинним станом на січень 2015 року. (п.1.1. Порядку).

Відповідно до п. 1.2. Порядку № 55/57/43 від 03.02.2009р. розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

Таким чином оплата вартості використаної електричної енергії за січень 2015 р. була здійснена відповідачем позивачу на виконання Спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, укладеного між учасниками розрахунків, а саме: сторони № 1 - Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, сторони № 2 - Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, сторони № 3 - КП "Лозоваводоканал" Лозівської міської ради, сторони № 4 - Енергопостачальна компанія Акціонерна компанія "Харківобленерго" та сторони № 5 - ДП "Енергоринок".

В пунктах 4, 5 вказаного Спільного протокольного рішення від 16.02.2015р. сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, уклавши Спільне протокольне рішення від 16.02.2015р. сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії № 70517 від 05.08.2010р.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок за електричну енергію, на яку були нараховані заявлені до стягнення інфляційні втрати, відбувся у порядку та строки, передбачені у Спільному протокольному рішенні від 16.02.2015р.

Уклавши Спільне протокольне рішення від 16.02.2015р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, отриману за період, на який були нараховані сума інфляційних, що є предметом розгляду у даній справі відповідно до договору на постачання електричної енергії № 70517 від 05.08.2010р. Отже, для застосування судом наслідків, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за поставлену електричну енергію була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених Спільним протокольним рішенням від 16.02.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, прострочення оплати на умовах укладеного Спільного протокольного рішення від 16.02.2015р. відповідачем не допущено, а розрахунки за поставлену електричну енергію відбулися у порядку та строки, передбачені вказаними Спільним протокольним рішенням від 16.02.2015р.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується господарський суд апеляційної інстанції, що відсутні правові підстави для стягнення індексу інфляції за період прострочення виконання зобов'язань за січень 2015 року, оскільки підписанням спірного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії №70517 від 05.08.2010р. Таким чином, відповідач виконав свої зобов'язання по сплаті коштів за договором №70517 від 05.08.2010р. в порядку та строки визначені умовами договору та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування санкцій, передбачених умовами договору та наслідків за порушення грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі № 924/1265/13.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення виконання зобовязання є необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобовязує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, як таких, що не підтверджені належними доказами, які б обєктивно і у визначеному законом порядку підтвердили позицію позивача, в звязку з чим рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, тому рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2015р. у справі № 922/5734/15 слід залишити без змін.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу АК "Харківобленерго", м. Харків, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2015р. у справі № 922/5734/15 залишити без змін.

Повний текст постави складено 27.01.2016р.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко