ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"26" січня 2016 р. Справа № 911/4250/15

за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ощадний банк України»,

м. Київ,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Крайміа Солар 2»,

с. Родникове Сімферопольського району АР Крим

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державного підприємства «Енергоринок», м. Київ,

про звернення стягнення на предмет застави.

Суддя Конюх О.В. головуюча, судді Бабкіна В.М. та Шевчук Н.Г.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність № 19-11/157 від 24.11.2014 р.;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 ощадний банк України, м. Київ (далі по тексту АТ «Ощадбанк», Банк) 15.09.2015р. звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 11.09.2015р. № 5512-0 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Крайміа Солар 2», с. Родникове Сімферопольського району (далі по тексту ТОВ «Крайміа Солар 2»), в якому просить суд:

1) в рахунок часткового погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «Крайміа Солар 2» перед Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 ощадний банк України за кредитним договором № 486/31/2 від 13.09.2011р., яка станом на 08.09.2015р. становить 6 673 924,39 доларів США (з яких: прострочена заборгованість за кредитом 4 560 109,50 доларів США; прострочена заборгованість за процентами 747 798,18 доларів США; нараховані проценти за період з 01.09.2015р. по 07.09.2015р. включно 9619,96 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 1 119 425,84 доларів США; 3% річних за непогашення кредиту 97 949,63 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів 123063,69 доларів США; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів 15957,59 доларів США) а також 25031,51 грн. (з яких: прострочена заборгованість за комісійною винагородою 17000,00 грн., пеня за несвоєчасну сплату комісійної винагороди 2656,29 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату комісійної винагороди 187,55 грн; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату комісійної винагороди 5 187,67 грн.), звернути стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №486/31/2-4 від 13.09.2011р., який був укладений між АТ Ощадбанк та TOB «Крайміа Солар 2», а саме на належне TOB "Крайміа Солар 2» на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010 р. право грошової вимоги до державного підприємства Енергоринок у сумі 1248701,75 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію;

2) перевести на ПАТ Ощадбанк право грошової вимоги ТОВ «Крайміа Солар 2» до ДП Енергоринок здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 1 248 701,75 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010 р., укладеним між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП Енергоринок, а також

стягнути з ТОВ «Крайміа Солар» сплачений судовий збір.

Статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України змінено територіальну підсудність судових справ у звязку з неможливістю здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях. Зазначеною статтею Закону передбачено, зокрема, забезпечення розгляду справ господарського суду Автономної Республіки Крим господарським судом Київської області, господарського суду міста Севастополя господарським судом міста Києва, Севастопольського апеляційного господарського суду Київським апеляційним господарським судом.

З огляду на викладене, ухвалою господарського суду Київської області від 17.09.2015р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ощадний банк України» прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/4250/15 та призначено справу до розгляду. Цією ж ухвалою суд в порядку ст. 27 ГПК УКраїни залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 підприємство «Енергоринок».

Розгляд справи неодноразово відкладався.

13.10.2015р. до суду третьою особою подано клопотання №01/44-11601 про фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке судом задоволено.

До господарського суду Київської області 23.10.2015 р. третьою особою були подані письмові пояснення № 01/44-11600 від 13.10.2015р., за змістом яких ДП Енергоринок заперечує проти позову з наступних підстав.

Так, предметом позову є відступлення права грошової вимоги до ДП Енергоринок на користь ПАТ ОСОБА_1 ощадний банк України, що знаходиться у заставі. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 04.04.2006р. у справі № 45/435, у разі звернення стягнення на заставлені майнові права вимоги, відбувається заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги, на яку поширюються відповідні положення законодавства, що регулюють заміну кредитора у зобов'язанні. В силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто уступка вимоги не може нанести шкоду боржнику або зробити його зобовязання більш оплатним.

Грошова вимога, яка є предметом застави, стосується зобовязальних відносин, що склалися між ОСОБА_1 підприємством Енергоринок та відповідачем стосовно купівлі-продажу електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України (ОРЕ). Між тим, ст. 15-1 Закону України Про електроенергетику встановлено спеціальний порядок проведення розрахунків на ОРЕ, учасниками якого у відповідності до ст. 15 Закону є ДП Енергоринок та відповідач. В силу ст. 15-1 Закону України Про електроенергетику, платежі за електричну енергію оптовим постачальникам електричної енергії проводяться виключно з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно алгоритму оптового ринку електричної енергії, тим самим ДП Енергоринок позбавлене права користування, розпорядження грошовими коштами на цих рахунках. Одночасно, цією ж статтею встановлюється і субєктний склад отримувачів цих грошових коштів. Цей порядок розрахунків кореспондується з умовами п. 4.2 договору № 6411/02 від 29.09.2010р., на підставі якого ОСОБА_1 підприємство Енергоринок здійснює купівлю електричної енергії у відповідача. Таким чином, до даного грошового зобовязання встановлені спеціальні вимоги, а саме - виконання ДП Енергоринок грошового зобовязання виключно шляхом перерахування грошових коштів із свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, що, у свою чергу, може бути проведене лише на користь відповідних субєктів. У звязку з цим, місце кредитора в цьому зобовязанні може зайняти лише спеціальний субєкт, передбачений законом. Між тим, таким субєктом позивач не є.

Крім того, в силу вищезазначеного порядку користування та розпорядження коштами на рахунку із спеціальних режимом використання право грошової вимоги відповідача щодо розрахунку за придбану електроенергію за своєю правовою природою не пристосовані до передачі. Стаття 515 ЦК України не допускає заміну кредитора в зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора, про що також зазначено у постанові ВСУ від 04.04.2006р. у справі № 45/435. Відповідно, спірне відступлення не відповідає вимогам законодавства та змісту цього зобовязання (порядок його виконання, неможливість виконати його інакше, як шляхом перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ДП Енергоринок на рахунок відповідача), а відтак суперечить і вимогам ст.ст. 514, 515 ЦК України. Наведене кореспондується з ч. 4 ст. 4 Закону України Про заставу, згідно якої предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер.

У звязку із наведеним листом № 01/51-4-4528 від 28.04.2014р. ОСОБА_1 підприємство «Енергоринок» проінформувало позивача про відкликання листа від 26.09.2011р. № 04/52-7792, яким відповідачу було надано згоду на передачу в заставу АТ «Ощадбанк» майнових прав на кошти від реалізації електроенергії за договором від 29.09.2010р. № 6411/02.

Третя особа зазначає, що йдеться про стягнення заборгованості за придбану електроенергію за березень 2014р. Листом № 01/71-3329 від 31.03.2014р. відповідача було повідомлено про зупинення дії договору з 01.04.2014р. (на термін дії обставин непереборної сили (п. 6.2 договору)). Так, у відповідності до п. 6.2 договору, при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобовязань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили, які підтверджені листом Торгово-промислової палати України від 28.03.2014р. № 734/05-4. Тобто на сьогодні відповідач не має права вимагати оплати реалізованої за договором електричної енергії, а ДП "Енергоринок" звільнене від зобов'язань за цим договором. При цьому, іншій особі може бути передано тільки право, що належить кредитору, відсутнє ж право грошової вимоги, що має місце в даному випадку, передано бути не може.

Водночас, у відповідності до п. 4.2 договору, остаточний розрахунок за куплену електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється до 15-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим. Таким чином, з урахуванням зупинення дії договору, термін остаточної оплати електричної енергії, купованої у березні 2014 року, який мав би настати 15.04.2014р., на сьогодні також не настав. Відповідно, права вимоги про оплату купленої в березні 2014 року у відповідача електроенергії на сьогодні не виникло в силу ненастання терміну остаточного розрахунку у зв'язку з дією обставин непереборної сили та зупиненням дії договору з 01.04.2014 р.

Відповідно до постанови НКРЕ № 2 від 21.12.2011р. ДП Енергоринок не здійснює перерахування грошових коштів виробникам електричної енергії, що здійснюють ліцензійну діяльність на території АР Крим та м. Севастополь.

Враховуючи зазначені норми законодавства та порядок розподілу коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання, позивач не може здійснити перерахування грошових коштів відповідачу, а отже, не зможе здійснити таке перерахування позивачу у разі відступлення останньому такого права грошової вимоги.

У свою чергу, згідно з п. 10 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України врегульовано питання економічної діяльності повязаної з купівлею-продажем електричної енергії, зокрема, встановлено, що особливості регулювання правових, економічних та організаційних відносин, повязаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію, а також відносин, повязаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 07.05.2014р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 148 Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, згідно з п. 3 якої оптовий постачальник не здійснює закупівлі електричної енергії в її виробників, які розташовані на тимчасово окупованій території, та не проводить розрахунків з такими виробниками, зокрема, з погашення заборгованості минулих періодів.

Таким чином, постановою КМУ від 07.05.2014 р. № 148 та постановою НКРЕ від 21.12.2011р. № 2 закріплена пряма заборона на проведення розрахунків із відповідачем, зокрема, щодо погашення заборгованості минулих періодів, а отже відступлення права грошової вимоги (на яке згідно із Законом та Постановами КМУ відповідач не має права), іншому субєкту, в даному випадку позивачу, з метою реалізації відповідного права на отримання грошових коштів за цієї вимогою, здійснюється в обхід закону і суперечить наведеним положенням Закону та зазначеним постановам КМУ та НКРЕ.

Погашення заборгованості за зобовязаннями перед відповідачем (виробником, що розташований на тимчасово окупованій території АРК Крим), може розглядатись як таке, що завдає шкоди національним інтересам України, її національній безпеці, суверенітету та територіальній цілісності. Вказане погашення заборгованості може кваліфікуватися і за ст. 258-5 КК України як фінансування тероризму.

Враховуючи вищевикладене, третя особа вважає, що позовні вимоги ПАТ ОСОБА_1 ощадний банк України є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Ухвалою від 26.10.2015р. судом відмовлено в клопотаннях про залучення до участі у справі в якості третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з викладених в ухвалі підстав, розгляд справи відкладено. Також ухвалою 26.10.2015р. позивача було зобовязано подати докази надання письмової згоди ДП «Енергоринок» на заставу майнових прав у відповідності до пункту 8.7 договору від 29.09.2010р. № 486/31/2-4 та належні та допустимі письмові докази існування заборгованості за даним договором за березень 2014 року. Суд зазначає, що вказані докази є дійсно необхідними для прийняття обґрунтованого та законного рішення, оскільки в позові позивач просить суд перевести на АТ «Ощадбанк» право грошової вимоги в конкретно визначеній сумі за конкретний період 1 248 701,75 грн. боргу ДП «Енергоринок» перед відповідачем ТОВ «Крайміа Солар 2» за поставлену в березні 2014 року електроенергію.

16.11.2015р. від третьої особи до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких третя особа додатково зазначає, що зобовязання між відповідачем та ДП «Енергоринок» з купівлі-продажу електроенергії є триваючим, грошові зобовязання відповідають певному періоду поставки електроенергії, який в договорі застави не зазначений, що, на думку третьої особи свідчить про неузгодженість предмету застави.

Ухвалою від 16.11.2015р. судом в порядку ст. 69 ГПК України за клопотанням позивача продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 01.12.2015р.

01.12.2015р. позивачем подано клопотання в порядку ст. 38 ГПК України про витребування доказів, за змістом якого банк просить суд витребувати від третьої особи - ДП Енергоринок Акт купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2014р., складений та підписаний між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., а також документи на підтвердження обсягу перерахованих коштів ДП Енергоринок на користь ТОВ «Крайміа Солар 2» за придбану в березні 2014 року електроенергію.

Клопотання було мотивоване неможливістю самостійного подання позивачем суду зазначених доказів щодо визначення обсягу заставленого майнового права грошової вимоги до ДП Енергоринок за електроенергію, придбану останнім у заставодавця (відповідача) у березні 2014 року, оскільки третя особа не надала такої інформації на запит позивача, а сам позивач не є стороною договору купівлі-продажу електроенергії, право вимоги за яким було передане в заставу банку відповідачем.

Водночас, позивач посилався на утруднення отримання доказів безпосередньо від ТОВ «Крайміа Солар 2», оскільки останнє перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, а представники товариства до суду не зявляються.

У судовому засіданні 01.12.2015 р. представник ДП Енергоринок проти задоволення клопотання позивача про витребування доказів заперечував, посилаючись на те, що обовязок доведення обставин, на які посилається позивач, покладається саме на позивача, а також на те, що умови договору купівлі-продажу електроенергії містять конфіденційну інформацію, яка не підлягає розголошенню третім особам, у звязку з чим у ДП Енергоринок відсутні підстави надавати інформацію щодо умов договору позивачеві, яку, на переконання представника третьої особи, банк мав би отримувати у заставодавця ТОВ «Крайміа Солар 2».

Ухвалою від 01.12.2015р. призначено колегіальний розгляд справи № 911/4250/15. Ухвалою від 04.12.2015р. на підставі протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів справа прийнята до провадження колегією суддів у складі: суддя Конюх О.В. головуюча, судді В.М. Бабкіна та Н.Г. Шевчук. Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, колегія суддів ухвалою від 04.12.2015р. витребувала у ДП «Енергоринок» Акт купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2014 р., складений та підписаний між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., а також документи на підтвердження обсягу перерахованих коштів ДП Енергоринок на користь ТОВ «Крайміа Солар 2» за придбану в березні 2014 року електроенергію.

Витребувані судом документи третьою особою подані не були. Ухвалою від 12.01.2016р. за клопотанням позивача та третьої особи розгляд справи було відкладено на 26.01.2016р. та повторно витребувано у ДП «Енергоринок» необхідні для розгляду справи документи на підтвердження факту та обсягу грошового зобовязання ДП «Енергоринок» перед ТОВ «Крайміа Солар 2» за придбану в березні 2014 року електроенергію за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р.

26.01.2016р. від позивача до суду подані пояснення по справі № 55/2-08/96 від 26.01.2016р., за змістом яких позивач підтримує заявлені позовні вимоги та твердить, що уступка права вимоги за статтями 512, 514 ЦК України та уступка заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права згідно ст. 23 Закону України «Про заставу» мають різну правову природу, про що, зокрема, зазначено в постановах Вищого господарського суду України від 17.11.2011р. у справі № 20-6/57-10-1631 та Верховного Суду України від 12.09.2011р.

Укладаючи договори купівлі-продажу електроенергії з ТОВ «Крайміа Солар 2» сторони передбачили можливість передачі сторонами прав та обовязків третім особам за згодою іншої сторони, з чого позивач робить висновок про те, що укладаючи договір, ДП «Енергоринок» не відносив права вимоги за цим договором до вимог, що мають особистий характер, та таких, що не пристосовані для передачі третім особам.

Також позивач твердить, що в силу ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено напрямки спрямування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, однак стаття не містить норми, що розрахунок з виробником електричної енергії проводиться виключно безпосереднім перерахуванням коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ДП «Еенргоринок» на поточний рахунок виробника, а відтак законом дозволяється як мінімум два шляхи перерахування коштів ДП «Еенргоринок» за куплену електроенергію з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ДП «Енергоринок» на поточний рахунок виробника або з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ДП «Енергоринок» на поточний рахунок ДП «Енергоринок» з подальшим перерахуванням коштів виробнику.

Позивач твердить, що такий порядок розрахунків неодноразово застосовувався НКРЕКП шляхом прийняття постанов зокрема від 21.12.2001р. №2 та від 30.12.2015р. №3247. Так, наприклад, розрахунок ДП Енергоринок перед ВАТ ІНТЕР РАО ЄЕС за куповану електричну енергію здійснюється відповідно до алгоритму розподілу коштів, встановленого НКРЕ, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання ДП Енергоринок на поточний рахунок ДП Енергоринок з подальшим перерахуванням коштів ВАТ ІНТЕР РАО ЄЕС, а відтак такий порядок може бути застосований і в даному випадку переведення заставленого права.

Також в обґрунтування розміру грошової вимоги, на яку він просить звернути стягнення як на заставлене майнове право, яка за змістом є заборгованістю ДП «Енергоринок» перед ТОВ «Крайміа Солар 2» за придбану у березні 2014 року електроенергію, позивач посилається на скан-копію листа ТОВ «Крайміа Солар 2» (вихідний номер 82 від 07.05.2014р.) до ДП «Енергоринок», в якому відповідач твердить, що в березні 2014 року ним було продано ДП «Енергоринок» електроенергію вартістю 1 338 510,92 грн., а коштів отримано 89 809,17 грн., а відтак за березень 2014 року за ДП «Енергоринок» рахується заборгованість перед ТОВ «Крайміа Солар 2» в сумі 1 248 701,75 грн. Позивач твердить, що реєстри платежів, виконані на підставі виписок з рахунків ТОВ «Крайміа Солар 2», відкритих в АТ «Ощадбанк», підтверджують факт сплати ДП «Енергоринок» за електроенергію, придбану в березні 2014р. в сумі 89 809,17 грн., а відтак твердить, що і інша інформація, викладена в листі, є достовірною та може бути використана в якості доказу наявності та розміру права грошової вимоги, що є предметом розгляду в даній справі.

Позивач також твердить, що висновок ТПП не є документом, який засвідчує дію форс-мажорних обставин, оскільки такі обставини, згідно Закону України «Про торгом-промислові палати в Україні» мають бути підтверджені не висновком, а Сертифікатом, виданим згідно із законодавством України за встановленою формою. Крім того, позивач твердить, що за загальним правилом на період дії обставин непереборної сили боржник звільняється від господарсько-правової відповідальності, а не від виконання зобовязання, оскільки зобовязання у звязку з обставинами непереборної сили не припиняється. У сфері грошових зобовязань відсутні обставини непереборної сили, які унеможливлюють виконання грошового зобовязання таким чином, що призводять до припинення господарського зобовязання. Тобто, на переконання АТ Ощадбанк, у даному випадку не можуть мати місце обставини абсолютного унеможливлення виконання грошового зобовязання.

В силу ст.ст. 600, 604, 605, 606, 608 ЦК України грошове зобовязання третьої особи та відповідно грошова вимога відповідача не припиняється у звязку з наявністю обставин непереборної сили, а відтак може бути переведена на АТ «Ощадбанк» як заставодержателя внаслідок звернення стягнення.

Також банк наголошував на тому, що у договорі купівлі-продажу електроенергії в загальному вигляді закріплено, що сторони звільняються від виконання зобовязань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків, тоді як Договором між членами Оптового ринку електричної енергії (ДЧОРЕ) уточнено, що призупинення обовязків недіючої сторони буде не в більшому обсязі і не тривалішим, ніж дія обставин непереборної сили. При цьому ДП Енергоринок у своєму листі № 01/71-3329 від 31.03.2014 р. на адресу TOB «Крайміа Солар 2» посилається саме на п. 17.1 ДЧОРЕ і відповідно до п. 6.2 договору повідомляє відповідача, що з 01.04.2015 р. зупиняється виконання зобовязань на термін дії обставин непереборної сили. Однак відповідно до п. 17.1 ДЧОРЕ зупиняється виконання не всіх зобовязань, а лише тих, і не в більшому обсязі, виконання яких неможливо через дію обставин непереборної сили. Отже, на переконання банку, вбачається необхідність доведення прямого причинно-наслідкового зв'язку між настанням обставин непереборної сили і неможливості виконання кожного конкретно взятого зобов'язання (у тому числі - грошового) за договором.

Також позивач твердить, що якщо у ДП «Енергоринок» існують складнощі з виконанням розрахунків з відповідачем, який розташований на території АР Крим, то таких складнощів не існує у випадку розрахунку на користь АТ «Ощадбанк».

Щодо постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. № 148 "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя позивач зазначив, що згідно пункту 3 постанови оптовий постачальник не здійснює закупівлі електричної енергії в її виробників, які розташовані на тимчасово окупованій території, та не проводить розрахунків з такими виробниками, зокрема, з погашення заборгованості минулих періодів. Між тим, у випадку заміни кредитора у зобов'язанні, зазначена постанова КМУ не забороняє виконання зобовязання ДП Енергоринок на користь АТ Ощадбанк. Крім того, постанова КМУ діє з 01.06.2015р. до відновлення Конституційного ладу на тимчасово окупованій території. Отже, після відновлення Конституційного ладу на території АР Крим, ДП Енергоринок буде зобовязаний розрахуватись з виробниками, тому постанова КМУ не може розглядатись як підстава для відмови в переведенні такого права на АТ Ощадбанк, оскільки зобов'язання ДП Енергоринок щодо розрахунків не припинилося.

В судовому засіданні 26.01.2016р. представники відповідача та третьої особи не зявились. Представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи та повторне витребування у третьої особи Акту купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2014р., складеного та підписаного між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП «Енергоринок» відповідно до умов договору купівлі-продажу електроенергії №6411/02 від 29.09.2010р.

Колегія суддів відхилила дане клопотання. Так, в силу приписів чинного законодавства, спір має бути вирішено протягом розумного строку, при цьому відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, яке в порядку ст. 77 ГПК України реалізується в межах строку розгляду спору. Судом враховано обмеження встановленими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними строками терміну розгляду справи та приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому враховано, що розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи та предмет спору.

Ст. 1 ГПК України надає право звертатися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю підприємствам, установам, організаціям, іншим юридичним особам з метою захисту своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин закон зобовязує позивача при зверненні до господарського суду довести на підставі належних та допустимих доказів наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобовязаної особи відповідача, і сторони, звертаючись до суду, повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

З урахуванням викладеного, передбачені процесуальним законом підстави для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи у даному випадку є відсутніми.

Згідно з п.п. 1, 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України № 01-06/745/2014 від 05.06.2014 р. неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях України, повинна бути підтверджена відповідною довідкою (листом) підприємства звязку. Форму відповідного документа законодавчо не визначено. Отже, ним може бути будь-який документ, виданий (надісланий) будь-якому адресатові підприємством звязку за підписом керівника (заступника керівника, іншої уповноваженої особи) такого підприємства, що свідчив би про неможливість пересилання поштової кореспонденції до Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1 - 4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 Про Закон України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції.

Відповідно до підпункту 1 п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 Про Закон України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі Новини та події суду) офіційного веб-порталу Судова влада в Україні в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис. Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 26.01.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

13.09.2011р. між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 ощадний банк України (банк) та ТОВ «Крайміа Солар 2» (позичальник) було укладено Кредитний договір № 486/31/2.

У подальшому до вказаного кредитного договору вносились зміни та доповнення, зокрема, додатковими договорами № 1 від 01.12.2011р., № 2 від 31.05.2012р., № 3 від 28.09.2012р., № 4 від 01.08.2013р.

На виконання п. 2.1 Кредитного договору (з урахуванням змін та доповнень), банк зобов'язався надати на умовах вказаного Договору, а Позичальник зобов'язується отримати та належним чином використовувати та повернути у передбачені договором строки кредит у розмірі не більше 5 020 105,00 доларів США (додатковий договір від 01.08.2013 року) та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначеним договором (далі - кредит), з:

- кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 01.09.2021 року;

- погашення кредиту рівними частинами кожного 20 числа щомісяця;

- сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11% у доларах США;

-сплатою комісійної винагороди відповідно до п. 2.10 Договору - за обслуговування кредиту у розмірі 1000 грн. щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним.

Також, п. 2.4. Кредитного договору передбачено надання кредиту для купівлі валюти (Євро) на міжбанківському валютному ринку України з наступним спрямуванням придбаних Євро на рефінансування кредитної заборгованості за Кредитним договором від 18.05.2010р. № 0518/03.

За порушення взятих на себе зобовязань з повернення суми Кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування Кредитом Позичальник зобовязується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення. (п.7.1.1 Договору).

Додатковим договором від 01.08.2013 року сторони також підтвердили, що заборгованість за основною сумою боргу за кредитним договором складає 39 939 750,00 грн. (п.2.1 Додаткового договору №4 від 01.08.2013 року).

Підпунктом 3.4.1 п. 3.4 Кредитного договору визначено, що підставою для визначення сум і підстав повернення кредиту або будь-якої неповерненої Позичальником Банку частини кредиту (включаючи суми нарахованих процентів та інших платежів) є виписки з рахунків, відкритих у Банку для обліку заборгованості Позичальника за цим договором по кредиту, нарахованих процентах та інших платежах. Виписками з рахунку Позичальника, що містяться в додатках до цього позову, визначено суму простроченої заборгованості Відповідача станом на 01.12.2014р. в загальному розмірі 746 937,11 дол. США та 7 999,98 грн.

Пунктом 2.7 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник зобовязаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим Договором. Згідно підпункту 2.7.1 Кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються Банком на основі процентної ставки в розмірі 11% річних в доларах США, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором. Проценти нараховуються за методом факт/факт на фактичну суму заборгованості Позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором (підпункт 2.7.2 Кредитного договору).

Пунктом 2.10 Кредитного договору передбачено, що за надання банківських послуг Позичальник сплачує Банку комісійні винагороди, серед яких - за обслуговування кредиту. Сплата комісійної винагороди здійснюється Позичальником в розмірі 1 000,00 гривень щомісячно в строк до 5 числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Банком було виконано свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання позичальнику кредиту, про що свідчать залучені до матеріалів справи копії банківських виписок.

В подальшому керуючись п. 3.3.1, 3.3.2 Договору, 02.12.2015 року Банком вручено Позичальнику вимогу № 55/2-06/76 від 02.12.2014 року, якою Банк повідомив останнього про відкликання наданого йому кредиту та просив протягом двадцяти банківських днів повністю погасити кредит (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку відповідно до умов Договору).

У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору АТ Ощадбанк звернулось до господарського суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ «Крайміа Солар 2» (справа № 911/5602/14).

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведені вище обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/5602/14.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.02.2015 р. у справі № 911/5602/14, яке набрало законної сили, з ТОВ «Крайміа Солар 2» на користь АТ Ощадбанк було стягнуто 4560 109,50 доларів США простроченої заборгованості за кредитом; 413 848,25 доларів США простроченої заборгованості за процентами; 76 241,85 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту; 8 746,43 доларів США 3% річних за непогашення кредиту; 34 832,96 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів; 4 892,69 доларів США 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 9 000,00 грн. простроченої заборгованості за комісійною винагородою; 733,39 грн. пені за несвоєчасне сплату комісійної винагороди; 96,24 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 798,00 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату комісійної винагороди та 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Як зазначає позивач у даній справі № 911/4250/15, відповідачем зобовязання за кредитним договором не були виконані, в тому числі і на виконання судового рішення, а загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 486/31/2 від 18.09.2011р. станом на 08.09.2015р. становить

6 673 924,39 доларів США (з яких: прострочена заборгованість за кредитом 4 560 109,50 доларів США; прострочена заборгованість за процентами 747 798,18 доларів США; нараховані проценти за період з 01.09.2015р. по 07.09.2015р. включно 9619,96 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 1 119 425,84 доларів США; 3% річних за непогашення кредиту 97 949,63 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів 123063,69 доларів США; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів 15957,59 доларів США) а також

25031,51 грн. (з яких прострочена заборгованість за комісійною винагородою 17000,00 грн., пеня за несвоєчасну сплату комісійної винагороди 2656,29 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату комісійної винагороди 187,55 грн; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату комісійної винагороди 5 187,67 грн.).

Поряд з цим, 13.09.2011р., для забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором № 486/31/2 від 13.09.2011р., між банком (заставодержатель) та TOB «Крайміа Солар 2» (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 486/31/2-4, із подальшими змінами та доповненнями, у тому числі внесеними згідно з додатковими договорами № 1 від 31.10.2012 р., № 2 від 01.08.2013 р.

У відповідності з п. 1.1 договору застави майнових прав предметом застави виступає належне заставодавцю на підставі контрактів право вимагати від боржників здійснення платежів на користь заставодавця за поставлені (або такі, що будуть поставлені) боржникам товари (виконані чи надані послуги), в розмірах та в строки, передбачені умовами контрактів, укладених між заставодавцем та боржниками. У заставу за цим договором передаються як права вимоги, що належать заставодавцю в момент укладення цього договору, так і права вимоги, що виникнуть у заставодавця в майбутньому.

Згідно з п 1.2 договору застави майнових прав сторони погоджуються з тим, що на момент укладення цього договору загальна договірна вартість предмету застави становить 1 181 552 євро, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 26.08.2011р. складає 13 585 597,00 грн.

Пунктом 3.2 зазначеного вище договору застави майнових прав, передбачено, що у випадку, якщо при настанні строку виконання зобовязання, воно (зобовязання) або будь-яка його частина не будуть виконані, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, заставодержатель реалізує своє право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до пп. 5.2.3 п. 5.2 договору застави майнових прав, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна їх частина) не будуть виконані, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем будь-якого з своїх обовязків, передбачених цим договором та/або кредитним договорами та/або іншими договорами з позичальником та/або майновими поручителями.

Згідно із додатком № 1 до договору застави майнових прав, контрактом за договором застави майнових прав є договір купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., укладений між заставодавцем TOB «Крайміа Солар 2» та контрагентом (боржником у розумінні договору застави майнових прав) ОСОБА_1 підприємством Енергоринок.

За вказаним договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/2 від 29.09.2010р. предметом застави, що передається заставодавцем банкові, виступає право грошової вимоги до ДП Енергоринок.

Невиконання позичальником умов кредитного договору, неповернення сум кредитних коштів та несплата відсотків останнім і спричинили звернення банку до суду з даним позовом, згідно з яким банк просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ «Крайміа Солар 2» перед ПАТ ОСОБА_1 ощадний банк України за кредитним договором № 486/31/2 від 13.09.2011р., яка станом на 08.09.2015р. становить 6 673 924,39 доларів США та 25031,51 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р., який був укладений між АТ Ощадбанк та TOB «Крайміа Солар 2», а саме на належне TOB «Крайміа Солар 2» на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р. право грошової вимоги до ДП Енергоринок у сумі 1 248701,75 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію; перевести на ПАТ Ощадбанк право грошової вимоги ТОВ «Крайміа Солар 2» до ДП Енергоринок здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 1248701,75 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., укладеним між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП Енергоринок.

Слід зазначити, що за приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Крім того, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поряд з цим, як зазначено в ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст. 576 Кодексу).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 20 Закону України Про заставу, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі ст. 24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися в тому числі на підставі рішення суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог зазначеної статті позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження за договором застави (копію витягу від 03.09.2015р. № 47775426 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна долучено до матеріалів справи).

Приписами статті 23 Закону України Про заставу передбачено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави (ч. 2 ст. 23 Закону України Про заставу).

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що оскільки у даному випадку предметом застави виступає як наявне право грошової вимоги, так і те, що може виникнути в майбутньому, АТ Ощадбанк як заставодержатель, зважаючи на зазначені приписи Цивільного кодексу України та Закону України Про заставу, за договором застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р. має право звернути стягнення як на весь предмет застави, так і на його складову частину.

При цьому судом відхиляються посилання третьої особи на відсутність згоди ДП Енергоринок на заміну кредитора у зобовязанні до договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., укладеним між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП Енергоринок, що передбачено пунктом 8.7 вказаного договору.

По-перше, третьою особою суду подано та до матеріалів справи залучено засвідчену копію листа № 01/51-4-4528 від 28.04.2014р. ДП «Енергоринок», адресованного АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Крайміа Солар 2», яким ДП «Енергоринок» повідомляє про відкликання згоди на передачу в заставу АТ «Ощадбанк» майнових прав за договором №6411/02 від 29.09.2010р., який свідчить про те, що така згода під час укладання договору застави майнових прав державним підприємством «Енергоринок» була надана.

По-друге, статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Поряд з цим, статтею 1 Закону України Про заставу встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже, укладання договору застави не передбачає заміну кредитора у зобов'язанні на відміну від правочину відступлення права вимоги, за яким відповідно до ст. 512 ЦК України здійснюється така заміна кредитора у зобовязанні.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.09.2011 р. у справі № 33/341 та № 11/384.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, укладення договору застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р. між позивачем та відповідачем не потребувало згоди ДП Енергоринок.

Також відхиляються судом і посилання ДП Енергоринок на нікчемність договору застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011 р., оскільки згідно з приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, недійсність якого безпосередньо встановлена законом, в той час як третьою особою наявності вказаної правової підстави вважати укладений між позивачем та відповідачем договір застави майнових прав нікчемним не доведено, оскільки не наведено норми, яка б прямо передбачала недійсність вказаного договору.

Окрім того, посилання третьої особи на те, що у даному випадку договір застави майнових прав суперечить приписам статті 515 ЦК України та ч. 4 ст. 4 Закону України Про заставу, не можуть братися до уваги з огляду на таке.

ДП Енергоринок наполягало на тому, що грошова вимога, яка є предметом застави, стосується зобовязальних відносин, що склалися між ДП Енергоринок та відповідачем стосовно купівлі-продажу електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України (ОРЕ), на якому статтею 15-1 Закону України Про електроенергетику встановлено спеціальний порядок проведення розрахунків, а саме - платежі за електричну енергію оптовим постачальникам електричної енергії проводяться виключно з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно алгоритму оптового ринку електричної енергії, тим самим ДП Енергоринок позбавлене права користування та розпорядження грошовими коштами на цих рахунках. Одночасно, цією ж статтею встановлюється і субєктний склад отримувачів цих грошових коштів. Таким чином, до грошового зобовязання за договором № 6411/02 від 29.09.2010р. встановлені спеціальні вимоги, а саме - виконання ДП Енергоринок грошового зобовязання виключно шляхом перерахування грошових коштів із свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, яке, у свою чергу, може бути проведене лише на користь відповідних субєктів. У звязку з цим, місце кредитора в цьому зобовязанні може зайняти лише спеціальний субєкт, передбачений законом, яким позивач не є.

Між тим, згідно з приписами статті 515 Цивільного кодексу України, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема, у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України Про заставу предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких забороняється законом.

Проте, як зазначалося вище, договір застави майнових прав не є договором про заміну сторони кредитора у зобов'язанні. Окрім того, судом враховано, що станом на час розгляду справи договір застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р. у встановленому чинним законодавством порядку недійсним не визнано.

Як слідує з матеріалів справи, АТ Ощадбанк просить суд звернути стягнення на заставлене майнове право грошової вимоги TOB «Крайміа Солар 2» до ДП Енергоринок у сумі 1 248 701,75 грн. за поставлену в березні 2014 року електроенергію, та, як спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження, перевести на АТ Ощадбанк право грошової вимоги в сумі 1 248 701,75 грн. до ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/2 від 29.09.2010р.

Як зазначалося вище, банк має право звернути стягнення на заставлене майнове право грошової вимоги TOB «Крайміа Солар 2» до ДП Енергоринок за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р. як у повному обсязі (на весь предмет застави), так і на його складову частину.

Проте, обовязок доведення факту наявності заборгованості ДП Енергоринок перед ТОВ «Крайміа Солар 2» за заявлений банком період та у заявленій банком сумі лежить на позивачеві.

Ст. 1 ГПК України надає право звертатися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю підприємствам, установам, організаціям, іншим юридичним особам з метою захисту своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин закон зобовязує позивача при зверненні до господарського суду довести на підставі належних та допустимих доказів наявність свого права і факт його порушення або оспорення з боку зобовязаної особи відповідача, відтак, наповнення доказової бази у господарській справі покладається процесуальним законом не на суд, а на сторони та інших учасників процесу.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 36 Кодексу, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а сторони, в свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Банком на підтвердження наявності заборгованості ДП Енергоринок перед ТОВ «Крайміа Солар 2» було додано до матеріалів справи незасвідчену копію листа ТОВ «Крайміа Солар 2» № 82 від 07.05.2014р. до Державного підприємства Енергоринок, в якому зазначається, що ДП Енергоринок не в повному обсязі розрахувалося перед TOB «Крайміа Солар 2» за придбану в березні 2014 року електроенергію, а саме в сумі 1 248 701,75 грн.

При цьому, будь-яких інших документальних доказів, у тому числі первинних документів, які б підтверджували або спростовували факт наявності та розмір заборгованості ДП Енергоринок, право вимоги якої просить перевести на себе позивач, останнім до матеріалів справи протягом усього часу її розгляду не надано.

Первинний обліковий документ у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» має містити всі обов'язкові реквізити, відповідати вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Вказана копія листа ТОВ "Крайміа Солар 2" таким первинним доокументом не являється.

Як зазначено в п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (із змінами та доповненнями), згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Господарським судом на підставі ст. 38 Господарського процесуального кодексу України було задоволено клопотання банку про витребування від третьої особи доказів на підтвердження вимог позивача. Проте, зазначені докази до матеріалів справи надані не були.

Поряд з цим слід зазначити, що згідно з п. 2.5 тієї ж постанови Пленуму будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відтак, розмір заборгованості ДП Енергоринок перед ТОВ «Крайміа Солар 2» (якщо така мала місце) за придбану в березні 2014 року електроенергію має доводитися позивачем на підставі первинних документів, що підтверджують обсяги постачання електроенергії та здійснення розрахунків за неї.

Доказів обсягу постачання електроенергії за березень 2014 року позивачем суду не подано взагалі. Поданий реєстр платежів ДП «Енергоринок», здійснених на користь ТОВ «Крайміа Солар 2» за період з 14.03.2014р. по 20.05.2014р. опосередковано підтверджує суму, яку третьою особою було сплачено на користь позивача, однак без підтвердження первинними документами обсягу постачання електноенергії даний реєстр не доводить факт існування та розмір грошового зобов'язання ДП «Енергоринок» перед ТОВ «Крайміа Солар 2» за придбану у березні 2014 року електроенергію.

Враховуючи ненадання до матеріалів справи наведених вище доказів, суд дійшов висновку, що заявлені банком вимоги про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р., а саме на належне TOB «Крайміа Солар 2» на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р. право грошової вимоги до ДП Енергоринок у сумі 1 248 701,75 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію та про переведення на АТ Ощадбанк права грошової вимоги ТОВ «Крайміа Солар 2» до ДП Енергоринок здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 1 248 701,75 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., укладеним між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП Енергоринок, матеріалами справи не підтверджені.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин в частині як самого факту наявності заборгованості ДП Енергоринок перед ТОВ «Крайміа Солар 2» за березень 2014 року за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., так і того факту, що розмір такої заборгованості складає 1 248 701,75 грн., і, відповідно, вимоги позивача є необґрунтованими.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку правових підстав для звернення банком стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав та переведення на банк права грошової вимоги в сумі 1 248 701,75 грн. за продану в березні 2014 року за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р. електроенергію, у звязку з чим відмовляє у позові в повному обсязі.

Решта доводів позивача та третьої особи, викладених у долучених до матеріалів справи письмових поясненнях, була досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Водночас, слід зазначити про необгрунтованість посилань третьої особи на настання обставин непереборної сили, у звязку з чим призупинено виконання зобовязань за договором купівлі-продажу електричної енергії, а також на заборону здійснення розрахунків з виробниками електричної енергії, які розташовані на тимчасово окупованій території, оскільки у даній справі позивачем будь-яких вимог до ДП Енергоринок, повязаних з виконанням зобов'язання по розрахункам за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р. не заявлялося.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності у даному випадку підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ощадний банк України.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Беручи наведене вище до уваги, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 ощадний банк України» до товариства з обмеженою відповідальністю «Крайма Солар 2» відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 29.01.2016 р.

Головуючий суддя О.В. Конюх

Суддя В.М. Бабкіна

Суддя Н.Г. Шевчук