РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/30820/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні Мережеві Технології»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енглер»

Товариства з обмеженою відповідальністю «Навігатор»

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору,

на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

«Хайгер Лізинг»

про визнання права власності та виключення з-під арешту (зняття арешту)

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Коваленко С.П. - представник за довіреністю № б/н від 04.12.2015 ;

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Верхолаз О.М.- представник за довіреністю № 4 від 17.12.2015 ;

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.12.2015 до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Мережеві Технології" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енглєр" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор" про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням позивачем на користь відповідача 1 помилкового платежу на розрахунковий рахунок №4304 на підставі платіжного доручення №572 від 08.10.2015 на суму 316600,00 грн. З огляду на те, що на кошти, що знаходяться на вказаному розрахунковому рахунку відповідача 1 №4304, накладено арешт в процесі примусового виконання наказу №910/2177/15-г від 01.07.2015, позивач просить суд визнати за позивачем право власності на грошові кошти у розмірі 316600,00 грн., які помилково перераховані платіжним дорученням №572 від 08.10.2015 на рахунок відповідача 1 та виключити грошові кошти у розмірі 316600, 00 грн. з-під арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Московенко С.М. 13.08.2015 в рамках примусового виконання наказу №910/2177/15-г від 01.07.2015, виданого Господарським судом міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30820/15 та справу призначено до розгляду на 22.12.2015.

17.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшли письмові пояснення.

18.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

18.12.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшов відзив на позов із викладеними запереченнями проти позовних вимог з підстав того, що, по-перше, платіж на суму 316000,00 грн., виконаний за платіжним дорученням №572 від 08.10.2015, не є помилковим, оскільки у вказаному платіжному дорученні міститься посилання на чинний договір № У-29/07-01-2014 від 29.07.2014. По-друге, неналежний отримувач, яким, відповідно до змісту позовної заяви, є відповідач 1, самостійно несе відповідальність за несвоєчасність повернення коштів. По-третє, позивачем не надано доказів надсилання на адреси АТ «ОТП БАНК» та ПАТ «Альфа-Банк» листів із вимогами про повернення помилково сплачених коштів.

Представник відповідача 1 у судове засідання 22.12.2015 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У судове засідання 22.12.2015 з'явились представники позивача та відповідача 2.

Представник відповідача 2 подав документи на виконання вимог ухвали суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо необхідності залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізинг».

Враховуючи необхідність залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, неявку представника відповідача 1 у судове засідання та необхідність подання сторонами доказів у справі, суд відклав розгляд справи на 19.01.2016, про що виніс відповідну ухвалу, якою залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Хайгер Лізинг».

У судове засідання 19.01.2016 з'явились представники позивача та відповідача 2, які надали пояснення по суті спору.

Представники відповідача 1 та третьої особи у судове засідання 19.01.2016 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином за адресами відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується, зокрема, наявним повідомленням про вручення ухвали від 22.12.2015 відповідачеві 1 №112 та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, за яким поштове відправлення з ухвалою суду від 22.12.2015 повернуте за закінченням встановленого терміну зберігання .

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача 1 та третьої особи в судовому засіданні 19.01.2016 до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 19.01.2016 за відсутності представників відповідача 1 та третьої особи, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

При цьому, 13.01.2016 через відділ діловодства суду відповідачем 1 подані додаткові письмові пояснення, відповідно до яких зазначено про відсутність боргу між підприємством позивача та відповідача 1, а 18.01.2015 третьою особою подані письмові пояснення, відповідно до яких третя особа не заперечує проти заявлених позовних вимог.

Представником позивача також 15.01.2015 були подані пояснення по суті спору та додаткові документи.

При цьому, в судовому засіданні 19.01.2015 представник відповідача 2 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи.

В свою чергу, суд в даному судовому засіданні надав представнику відповідача 2 для ознайомлення пояснення відповідача 1, позивача та третьої особи, подані до суду 13.01.2016, 15.01.2016, 18.01.2016, відповідно.

Отже, розглянувши клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи, враховуючи, що документи, подані учасниками у період з 13.01.2016 по 18.01.2016, були надані відповідачу 2 для ознайомлення вже безпосередньо в судовому засіданні, про що вказано у протоколі судового засідання, а інші документи, наявні у справі, були подані учасниками до 18.12.2015 - дати подання відповідачем 2 відзиву на позов, суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання з тих підстав, що відповідач 2 не був обмежений у праві ознайомитись з матеріалами справи впродовж строку розгляду справи до судового засідання 19.01.2016 за умови завчасного подання до суду відповідного клопотання.

24.12.2015 відділом діловодства суду отримано від позивача заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд заборонити Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо примусового списання (перерахування) грошових коштів у розмірі 316600,00 грн. за платіжними та іншими вимогами відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві з розрахункового рахунку № 4304 Товариства з обмеженою відповідальністю «Енглєр», відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» до набранням рішенням суду у цій справі законної сили.

Розглянувши у судовому засіданні 19.01.2016 заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, подану 24.12.2015, суд відмовив в її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві чи іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У відповідності до п. 1 Постанови Вищого господарського суду від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. 3 вищевказаної постанови, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В той же час суд звертає увагу, що заборона вчиняти будь-які дії щодо примусового списання (перерахування) грошових коштів у розмірі 316600,00 грн., як засіб забезпечення позову, може порушувати законні права стягувача (відповідача 2) на належне виконання рішення суду в процесі виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 № 910/2177/15-г про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енглєр» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Навігатор» боргу в розмірі 17145664,32 грн., у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що застосування такого заходу до забезпечення позову є необґрунтованим.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

У судовому засіданні 19.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (виконавець) було укладено договір № 29/07-01-2014 від 29.07.2014, за умовами ст. 1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги у сфері будування рішень ІТ інфраструктури, доопрацювання програмного забезпечення технічних засобів, що використовуються у сфері ІТ, перевірці їх надійності, здійсненню комплексу дій з підвищення експлуатаційної надійності пристроїв та інші послуги згідно з додатком №1.

Як встановлено п. 3.2. договору № У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, в разі, якщо жодна із сторін письмово не повідомила про намір його припинення до 29.07.2015, договір вважається продовженим до 29.07.2016 та далі в аналогічному порядку.

20.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено договір №20-08/2015 про відступлення права вимоги від 20.08.2015, за умовами п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки №У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» (боржник) на суму 507645,00 грн. (акти виконаних робіт № КИР-500105 від 27.05.2015, № КИР-500106 від 28.05.2015).

11.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено додаткову угоду №1 до договору №20-08/2015 про відступлення права вимоги від 20.08.2015, відповідно до якої по тексту договору слова «договір поставки» замінено словами «договір про надання послуг» у всіх відмінках.

01.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено договір №01-09/2015 про відступлення права вимоги від 01.09.2015, за умовами п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки №У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» (боржник) на суму 554001,00 грн. (акти виконаних робіт № КИР-500110 від 04.06.2015, № КИР-500111 від 05.06.2015, № КИР-500112 від 08.06.2015, № КИР-500113 від 09.06.2015, № КИР-500114 від 10.06.2015, № КИР-500115 від 15.06.2015, № КИР-500116 від 16.06.2015, № КИР-500117 від 17.06.2015).

11.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено додаткову угоду №1 до договору №01-09/2015 про відступлення права вимоги від 01.09.2015, відповідно до якої по тексту договору слова «договір поставки» замінено словами «договір про надання послуг» у всіх відмінках.

10.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено договір №10-09/2015 про відступлення права вимоги від 10.09.2015, за умовами п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки №У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» (боржник) на суму 375155,00 грн. (акти виконаних робіт № КИР-500107 від 02.06.2015, № КИР-500108 від 03.06.2015, № КИР-500106 від 28.05.2015).

11.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено додаткову угоду №1 до договору №10-09/2015 про відступлення права вимоги від 10.09.2015, відповідно до якої по тексту договору слова «договір поставки» замінено словами «договір про надання послуг» у всіх відмінках.

28.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено договір №28-09/2015 про відступлення права вимоги від 28.09.2015, за умовами п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки №У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» (боржник) на суму 417605,00 грн. (акт виконаних робіт № КИР-500117 від 17.06.2015).

11.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено додаткову угоду №1 до договору №28-09/2015 про відступлення права вимоги від 28.09.2015, відповідно до якої по тексту договору слова «договір поставки» замінено словами «договір про надання послуг» у всіх відмінках.

29.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено договір №29-09/2015 про відступлення права вимоги від 29.09.2015, за умовами п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, і стає кредитором за договором поставки №У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, укладеного між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» (боржник) на суму 6042889,60 грн. (акти виконаних робіт №№ КИР-500118 - КИР-500129 за період з 18.06.2015 по 06.07.2015; №№ КИР-500131 - КИР-500133 за період з 07.07.2015 по 09.07.2015; №№ КИР-500136 - КИР-500146 за період з 13.07.2015 по 30.07.2015; №№ КИР-500149 - КИР-500165 за період з 03.08.2015 по 27.08.2015; №№ КИР-500167 - КИР-500173 за період з 01.09.2015 по 09.09.2015; №№ КИР-500175 - КИР-500176 за період з 11.09.2015 по 14.09.2015; №№ КИР-500178 - КИР-500180 за період з 15.09.2015 по 18.09.2015; №№КИР-500184 - КИР-500186 за період з 21.09.2015 по 23.09.2015; №КИР-500190 від 24.09.2015).

11.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Хайгер Лізинг» (новий кредитор) укладено додаткову угоду №1 до договору №29-09/2015 про відступлення права вимоги від 29.09.2015, відповідно до якої по тексту договору слова «договір поставки» замінено словами «договір про надання послуг» у всіх відмінках.

Судом встановлено, що 01.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» було підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.10.2015 за договором У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, відповідно до якого заборгованість позивача станом на 01.10.2015 відсутня. Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Судом встановлено, що 08.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» було підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 08.10.2015 за договором У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, відповідно до якого заборгованість позивача станом на 08.10.2015 відсутня. Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

При цьому, судом також встановлено, що 08.10.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» було перераховано на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Енглєр» №4304 (банк отримувача - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») грошові кошти у сумі 316600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №572 від 08.10.2015, долученим до позову; призначення платежу: оплата за надання послуг згідно з договором № У-29/07-01-2014 від 29.07.2014.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про арешт коштів боржника від 13.08.2015 (ВП №48192977) на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енглєр» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Навігатор» боргу в розмірі 17145664,32 грн. накладено арешт на кошти, що містяться, зокрема, на рахунку №4304, назва фінансової установи ПАТ «Альфа-Банк».

Так, позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що на кошти, що знаходяться на рахунку відповідача 1 №4304, на який позивачем було помилково перераховано грошові кошти в розмірі 316600,00 грн. на підставі платіжного доручення №572 від 08.10.2015, накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про арешт коштів боржника від 13.08.2015 (ВП №48192977). З огляду на накладення арешту на грошові кошти у сумі 316600,00 грн., які помилково перераховані відповідачу 1, останній позбавлений можливості повернути їх позивачу. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд визнати за позивачем право власності на грошові кошти у розмірі 316600,00 грн., які помилково перераховані платіжним дорученням №572 від 08.10.2015 на рахунок відповідача 1 та виключити грошові кошти у розмірі 316600, 00 грн. з-під арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Московенко С.М. 13.08.2015 в рамках примусового виконання наказу №910/2177/15-г від 01.07.2015, виданого Господарським судом міста Києва.

Як встановлено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

При цьому, відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17 жовтня 2012 року № 9, відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

З огляду на вищенаведене, оскільки постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про арешт коштів боржника від 13.08.2015 (ВП №48192977) в процесі виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 № 910/2177/15-г про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енглєр» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Навігатор» боргу в розмірі 17145664,32 грн. накладено арешт на кошти на рахунку відповідача 1 №4304, на який перераховано спірні 316600,00 грн., позивачем заявлено позов до боржника (неналежного одержувача коштів, на думку позивача) та стягувача у виконавчому провадженні №48192977 щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 № 910/2177/15-г.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 08.10.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» було перераховано на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Енглєр» №4304 (банк отримувача - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») грошові кошти у сумі 316600,00 грн., що підтверджується оригіналом платіжного доручення №572 від 08.10.2015, доданим до позову; призначення платежу: оплата за надання послуг згідно з договором № У-29/07-01-2014 від 29.07.2014.

Як встановлено судом, 01.10.2015 та 08.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасні мережеві технології» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енглєр» було підписано акти звірки взаємних розрахунків станом на 01.10.2015 та 08.10.2015 за договором У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, відповідно до яких заборгованість позивача станом на 01.10.2015, так само як на 08.10.2015, відсутня.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що, за твердженням позивача, грошові кошти у розмірі 316600,00 грн. знаходяться у неналежного отримувача - відповідача 1 у зв'язку з помилковим їх перерахуванням позивачем.

Тобто, фактично позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає про знаходження грошових коштів у розмірі 316600,00 грн. на рахунку відповідача 1 №4304 без правової (законної) підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (п. 1.23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Як передбачено п. 2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за № 377/8976, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

З огляду на вищенаведені норми законодавства, а також обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у даному випадку є вимога про повернення відповідачем 1, який, за твердженням позивача, є неналежним отримувачем суми коштів у розмірі 316600,00 грн., вказаної суми на користь позивача, а отже відповідач 1, як неналежний отримувач, самостійно несе відповідальність за невиконання обов'язку щодо повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (визнання права власності та виключення грошових коштів з-під арешту) не відповідає викладеним в позові обставинам стосовно характеру порушення прав позивача.

Такі висновки суду ґрунтуються також на тому, що відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і позов заявляється формально не для визнання, а для набуття права власності, задоволений він бути не може. (Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013, здійснений Верховним судом України).

З урахуванням особливостей правової природи відносин щодо здійснення розрахунків у безготівковій формі, беручи до уваги загальні засади визначення моменту набуття права власності, передбачені главою 24 Цивільного кодексу України, в сукупності, суд приходить до висновку, що моментом набуття права власності на грошові кошти у безготівковій формі є момент їх зарахування на рахунок отримувача.

В той же час, позивач серед підстав позову зазначає про знаходження грошових коштів у розмірі 316600,00 грн. на рахунку відповідача 1, тобто у власності відповідача 1, без належної правової підстави, а отже вимога про визнання права власності на грошові кошти у розмірі 316600,00 грн. фактично спрямована на набуття права власності позивачем на вказану суму коштів, що унеможливлює застосування в даному випадку приписів ст. 392 Цивільного кодексу України та, відповідно, задоволення позовних вимог в редакції, викладеній в позовній заяві.

Більше того, за змістом статті 392 Цивільного кодексу України, звернення з позовом про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування зазначеної статті 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права ( вказана правова позиція викладена, зокрема, у п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2015 № 01-06/631/15 «Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів»).

Натомість у даному випадку, з огляду на обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язок відповідача 1 (у випадку встановлення такого) повернути грошові кошти у зв'язку з відсутністю правової підстави набуття таких коштів виникає з приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України та пов'язаний з наявністю у такому випадку зобов'язальних правовідносин між сторонами, а саме недоговірного зобов'язання стосовно безпідставного набуття майна.

При цьому, суд не досліджує питання правомірності/неправомірності знаходження перерахованих позивачем грошових коштів у розмірі 316600,00 грн. у відповідача 1 в розрізі наявності укладеного між позивачем та відповідачем 1 договору № У-29/07-01-2014 від 29.07.2014, а також між відповідачем 1 та третьою особою договорів про відступлення права вимоги, з огляду на здійснення судом розгляду справи у межах заявленого позивачем предмету позову (способу захисту) - визнання права власності та зняття арешту з грошових коштів, та дослідження лише тих обставин, які входять до предмету доказування у справі з урахуванням визначеного позивачем предмету позову.

Крім того, суд зазначає, що заявлений позивачем речовий спосіб захисту - визнання права власності - за своєю правовою природою спрямований на відновлення порушеного (оспорюваного) права стосовно майна, якому властиві ознаки індивідуально визначеної речі, натомість грошові кошти на рахунку особи (безготівкові гроші), право власності на які просить визнати позивач, за своєю природою наділені родовими ознаками, а отже застосування такого способу захисту, як визнання права власності, в даному випадку є неприпустимим.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на п. 10.9. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за № 377/8976, відповідно до якого кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Якщо до банку надійде платіжна вимога / інкасове доручення (розпорядження) за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів, то банк повертає такий розрахунковий документ без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 12.11 глави 12 цієї Інструкції.

При цьому, згідно з п. 11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за № 377/8976, зняття арешту з коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час провадження досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

З огляду на вищенаведене, помилково перераховані кошти можуть бути повернуті на рахунок позивача після закінчення виконавчого провадження №48192977 за наслідками виконання в повному обсязі рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/2177/15-г, а отже накладення арешту, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунку №4304, є тимчасовим обмеженням можливості їх повернення у випадку доведення обставин помилковості переказу.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відтак, застосування такого способу захисту, як визнання права власності та виключення грошових коштів з-під арешту, повинно бути обґрунтовано з точки зору правомірності та ефективності та не повинно порушувати законні права стягувача (відповідача 2) на належне виконання рішення суду (рішення у справі №910/2177/15-г). При цьому, позивач не обґрунтував правомірність застосування заявленого способу захисту та його ефективність (можливість реального відновлення порушеного права), а саме досягнення кінцевої правової мети звернення з даним позовом до суду - реальне (фактичне) повернення коштів позивачу, оскільки заявлені в позові вимоги не пов'язані з настанням таких наслідків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні Мережеві Технології" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енглєр" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор" про визнання права власності на грошові кошти у розмірі 316600,00 грн., які помилково перераховані платіжним дорученням №572 від 08.10.2015 на рахунок відповідача 1 та виключення грошових коштів у розмірі 316600, 00 грн. з-під арешту, накладеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Московенко С.М. 13.08.2015 в рамках примусового виконання наказу №910/2177/15-г від 01.07.2015, виданого Господарським судом міста Києва, є необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.01.2016

Суддя І.М. Отрош