ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.01.2016р. Справа № 908/5828/15

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Югсталь", ,

м.Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Курахівська",

, с.Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область

про стягнення заборгованості в сумі 408356,51 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2-по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м.Запоріжжя, позивач, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Курахівська", с.Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 408356,51 грн., у тому числі основний борг в сумі 384459,72 грн., три проценти річних в розмірі 2370,82 грн., інфляція в сумі 3497,82 грн. та пеня в сумі 18028,15 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.11.2015р. позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м.Запоріжжя до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Курахівська", с.Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 408356,51 грн. направлена для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області.

07.12.2015р. дана позовна заява надійшла до господарського суду Донецької області.

07.12.2015р. системою автоматичного розподілу позовна заява передана на розгляд судді Левшиній Г.В.

23.12.2015р., 18.01.2016р. до господарського суду Донецької області надійшли заяви №1812-32 від 18.12.2015р., №1501-31 від 15.01.2016р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м.Запоріжжя, виходячи зі змісту яких при визначенні суми основного боргу позивач у резолютивній частині позовної заяви помилково зазначив суму 384459,72 грн., замість існуючого основного боргу у розмірі 360562,93 грн., у звязку з чим також невірно встановлена загальна сума боргу.

Як наслідок, фактично позивачем заявлені та судом розглянуті вимоги про стягнення заборгованості в сумі 384459,72 грн., у тому числі основний борг в сумі 360562,93 грн., три проценти річних в розмірі 2370,82 грн., інфляція в сумі 3497,82 грн. та пеня в сумі 18028,15 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки №1638-ЦК від 25.06.2015р., видаткову накладну №РН-3007/6 від 30.07.2015р., рахунок фактуру №СФ-0001476 від 28.07.2015р., специфікацію до договору.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

25.06.2015р. сторонами було підписано договір поставки №1638-ЦК, за умовами якого позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити позивачу продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі- продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами до даного договору, а відповідач прийняти та оплатити продукцію.

Відповідно до п.5.2 договору №1638-ЦК від 25.06.2015р. ціни на поставлену продукцію встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору.

Сторонами 25.06.2015р. було підписано специфікацію до договору поставки, в якій узгоджено найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість та вартість продукції, що має бути поставлена позивачем відповідачу.

Як встановлено судом, згідно з наданою до матеріалів справи видатковою накладною №РН-3007/6 від 30.07.2015р., довіреністю №324 від 29.07.2015р. позивачем за договором №1638-ЦК від 25.06.2015р. було поставлено відповідачу товар на суму 360562,93 грн.

Факт отримання від позивача товару за договором на вказану суму з боку відповідача не спростовано.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно умов специфікації від 25.06.2015р. до договору розрахунок за продукцію, поставлену за цією спеціфікацією здійснюється у порядку та в строки, передбаченими п.5.4 договору, а саме: шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених договором (рахунка, видаткової накладної, сертифіката якості та/або паспорта, сертифіката відповідності (якщо продукція підлягає обов'язковій сертификації), техничної документації, товаросупровідні документи тощо).

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 360562,93 всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.6.8 договору №1638-ЦК від 25.06.2015р. у разі несвоєчасної оплати продукції відповідач, за письмовою вимогою позивача, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу від вартості своєчасно несплаченої продукції, однак не більш ніж 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції.

Позивачем на підставі п.6.8 договору №1638-ЦК від 25.06.2015р. нараховано та предявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 18028,15 грн. за період з 04.09.2015р. по 23.11.2015р.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення 3% річних в сумі 2370,82 грн. за період з 05.09.2015р. по 23.11.2015р. та інфляцію в сумі 3497,82 грн. за період з вересня 2015р. по жовтень 2015р.

За висновками суду, розрахунок суми пені та трьох процентів річних є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Щодо вимог про стягнення інфляції за вересень 2015р. суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленума Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару в строк до 04.09.2015р., нарахування позивачем інфляції за вересень 2015р. є невірним, та стягненню підлягає інфляція за жовтень 2015р.

При цьому, виходячи з того, що у жовтні 2015р. індекс інфляції становив 98,70 %, нарахування інфляції є неправомірним.

Відповідач заперечень по суті позовних вимог не надав.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, проте в частині вимог про стягнення інфляції в сумі 3497,82 грн. є неправомірним, виходячи з того, що відповідач заперечень проти позову не надав, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 380961,90 грн., у тому числі основний борг в сумі 360562,93 грн., три проценти річних в сумі 2370,82 грн. та пеня в сумі 18028,15 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

При розгляді справи судом встановлено, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в сумі, що перевищує встановлений законом розмір.

Таким чином, надлишково сплачена позивачем сума судового збору згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню останньому з державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м.Запоріжжя до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Курахівська", с.Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 384459 грн. 72 коп., у тому числі основний борг в сумі 360562 грн. 93 коп., три проценти річних в розмірі 2370 грн. 82 коп., інфляція в сумі 3497 грн. 82 коп. та пеня в сумі 18028 грн. 15 коп., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЦЗФ "Курахівська" (85621 Донецька область, Мар'їнський район, с.Вовчанка, вул.Нагорна, буд.1-А; рах.№5394 в ПАТ ПУМБ, МФО 334851, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (69005 м.Запоріжжя, пр.Леніна, буд.160/162; рах.№0400 в ПАТ Укрсиббанк, МФО 351005, ) основний борг в сумі 360562 грн. 93 коп., три проценти річних в розмірі 2370 грн. 82 коп. та пеню в сумі 18028 грн. 15 коп., всього заборгованість в сумі 380961 грн. 90 коп., судовий збір в сумі 5714 грн. 42 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (69005 м.Запоріжжя, пр.Леніна, буд.160/162; рах.№0400 в ПАТ Укрсиббанк, МФО 351005, ) з державного бюджету України надлишково сплачений відповідно до платіжного доручення №1603 від 09.11.2015р. судовий збір в сумі 182 грн. 39 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 18.01.2016р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина