РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016Справа №910/31189/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс"

до 1) Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація 110 Голосіївського району"

2) Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва"

про стягнення 36280,31 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Брунь В.П. (дов. № 92 від 04.02.2015)

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Адаменко І.І. (довіреність № 431-2062 від 27.07.2015)

вільний слухач: ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 19.06.2012)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація 110 Голосіївського району" (відповідач 1) та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (відповідач 2) 71280, 31 грн. заборгованості за договором на технічне обслуговування і ремонт ліфтів № 216-06 від 01.10.2006, з яких: 57877, 73 грн. - основний борг, 12653, 42 грн. - пеня, 749,16 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 зобов'язань за договором на технічне обслуговування і ремонт ліфтів № 216-06 від 01.10.2006, у зв'язку із чим, у відповідача 1 утворилась заборгованість у розмірі 57877,73 грн. Оскільки, зобов'язання за договором на технічне обслуговування і ремонт ліфтів № 216-06 від 01.10.2006 забезпечені договором поруки №4 від 30.04.2015, укладеним з відповідачем 2, позивач звернувся до суду про стягнення солідарно із відповідачів 57877, 73 грн. - основного боргу, 12653, 42 грн. - пені, 749,16 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/31189/15, розгляд справи призначено на 29.12.2015.

28.12.2015 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення прохальної частини тексту позовної заяви.

В судовому засіданні 29.12.2015 представник позивача надав пояснення щодо заяви про уточнення позовних вимог щодо відповідача 1, зазначив, що дані уточнення подані у зв'язку із технічною опискою допущеною у позовній заяві, просив суд прийняти її до розгляду.

Проаналізувавши зміст заяви про уточнення прохальної частини тексту позовної заяви, суд дійшов висновку, що матеріально-правова вимога, обраний спосіб захисту порушеного права, обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, викладені у позові, залишились незмінними, а позивачем було лише виправлено технічну помилку щодо відповідача 1 допущену в прохальній частині позову. Таким чином, суд розглядає даний спір в межах заявлених позовних вимог, але з урахуванням поданих позивачем уточнень щодо відповідача 1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 розгляд справи №910/31189/15, на підставі ст. 77 ГПК України, відкладено на 21.01.2016.

13.01.2015 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви щодо часткових оплат за договором на технічне обслуговування і ремонт ліфтів № 216-06 від 01.10.2006.

21.01.2016 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог та повернення судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні 21.01.2016 надав пояснення щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути солідарно з відповідачів 22877, 73 грн. - основного боргу, 12653, 42 грн. - пені, 749,16 грн. - 3 % річних. Також, у заяві про зменшення позовних вимог позивач просить суд повернути надмірно сплачену суму судового збору у сумі 160,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що заява позивача про зменшення позовних вимог відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку з чим, позовні вимоги розглядаються в її редакції, відповідно має місце нова ціна позову.

Представник позивача в судовому засіданні 21.01.2016, надав пояснення по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в редакції заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні письмового відзиву не надав, проте, надав усні пояснення щодо клопотання про припинення провадження у справі в частині сплаченої суми заборгованості.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до п. п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015, надісланою на юридичну адресу відповідача, яка повернута поштовим відділенням зв'язку на адресу суду з посиланням на вибуття адресата.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 21.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2006 між Комунальним підприємством "ЖЕО-110" Голосіївської районної у м. Києві ради (відповідач, замовник), та Дочірнім підприємством "Київліфт 2", правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство "Укрліфтсервіс", а Товариство з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" є правонаступником останнього, (позивач, підрядник), укладено договір на технічне обслуговування і ремонт ліфтів № 216-06 (надалі - договір), відповідно до умов якого, замовник доручає, а підрядник приймає на себе організацію і виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів на об'єктах замовника відповідно з додатком №1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, договірна вартість робіт за місяць розраховується (додаток №1) згідно з "Порядком визначення вартості технічного обслуговування ліфтів" затвердженим наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 03.09.1999 №214.

Вартість робіт згідно з договором визначена узгодженням сторін на день його укладання складає 11026,17 грн., ПДВ - 2205,23 грн. Разом з урахуванням ПДВ - 13231,40 грн. (п. 2.2. договору).

Сума оплати робіт може бути змінена в сторону її збільшення або зменшення по узгодженню сторін у випадках запровадження нових законодавчих і нормативних актів, які впливають на вартість технічного обслуговування і ремонту ліфтів, при необхідності урахування інфляційних факторів, при внесені змін в обсяг і склад робіт (п. 2.3. договору).

Додатковими угодами від 25.01.2013, від 04.02.2013, від 01.04.2013 сторони виклали у новій редакції додаток №1 до договору та п. 2.1. договору.

Згідно із додатком № 1 "Відомість обсягів робіт на щомісячне технічне обслуговування ліфтів" станом на 01.01.2015 щомісячна вартість послуг на 2015 рік становить 37 814,45 грн. (в т.ч. ПДВ 6 302,41).

Відповідно до п. 5.1. договору, у кінці поточного місяця підрядник дає замовнику акти виконаних робіт із зазначенням їх вартості. Акти складаються у 4-х примірниках. Оформлення акту виконаних робіт замовник здійснює до числа поточного місяця, а всі зупинки ліфтів з вини підрядника за період з 26 числа до кінця місяця розраховуються при оформленні акту у наступному місяці.

Замовник підписує акти, засвідчує підпис печаткою і у триденний строк-повертає два примірники актів підряднику (п. 5.2. договору).

Пунктом 5.3. договору визначено, що на підставі підписаних актів замовник оплачує виконані роботи не пізніше 10-го числа наступного місяця.

При порушенні строку оплати за виконанні роботи, указаного в п. 5.3. цього договору, змовник сплачує підряднику пеню згідно Закону України № 543/96-Вр від 22.11.96 року у розмірі 2-х облікових ставок НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 6.1. договору).

Відповідно до п. 9.1., п. 9.2. договору, договір набуває чинності з 01.10.2006 і діє до 31.12.2006. Якщо за два місяця до закінчення строку договору жодна із сторін не заявить про припинення його дії, то він вважається продовженим на наступний рік із обов'язковим підтвердженням обсягів робіт.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 30.04.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (позивач, кредитор), Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (відповідач 2, поручитель) та Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація 110 Голосіївського району" (відповідач 1, боржник) укладено договір поруки № 4, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язання, вказаного у п. 2.1. цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки, цим договором забезпечується часткове виконання боржником зобов'язання сплатити кредитору вартість наданих кредитором послуг за договором на технічне обслуговування і ремонту ліфтів №216-06 від 01.10.2006 (надалі - основний договір), а саме здійснення оплати вартості вказаних послуг за період з 01.05.2015 до 30.06.2015, в визначені основним договором строки.

Згідно із п. 3.1. договору, поручитель солідарно з боржником відповідає в повному обсязі перед кредитором за виконання зобов'язань, вказаних у п. 2.1 цього договору.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання (п. 4.1. договору поруки).

Додатковою угодою № 1 від 26.06.2015 сторонами продовжено період солідарної відповідальності по оплаті вартості послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів до 31.07.2015.

На виконання умов договору на технічне обслуговування і ремонту ліфтів №216-06 від 01.10.2006 позивач у період з травня 2015 року по липень 2015 року виконав роботи з технічного обслуговування ліфтів на суму 113443,35 грн., що підтверджується актами приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів №8 від 29.05.2015 на суму 37814,45 грн., № 4 від 30.06.2015 на суму 37814,45 грн., № 7 від 31.07.2015 на суму 37814,45 грн., які підписані представниками сторін без зауважень та заперечень і скріплені печатками обох підприємств.

Проте, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач 1 та відповідач 2, виконані позивачем роботи з технічного обслуговування оплатили частково в сумі 55565,62 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи відомості розщеплення сплат ГІОЦ та банківська виписка за 17.08.2015, внаслідок чого за відповідачами утворилась заборгованість в сумі 57877,73 грн.

Оскільки, відповідач 1 не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання по сплаті виконаних позивачем робіт з технічного обслуговування ліфтів, а зобов'язання за договором на технічне обслуговування і ремонт ліфтів № 216-06 від 01.10.2006 забезпечені договором поруки №4 від 30.04.2015, укладеним з відповідачем 2, позивач звернувся до суду про стягнення солідарно із відповідачів 57877, 73 грн. - основного боргу, 12653, 42 грн. - пені, 749,16 грн. - 3 % річних.

В подальшому, відповідачем 2 здійснені часткові оплати заборгованості у розмірі 35000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками від 18.12.2015, від 06.01.2016, від 12.01.2016.

При цьому, за поясненнями позивача, що наведені у заяві про зменшення позовних вимог, зазначений договір поруки №4/120 від 30.04.2015, у банківських виписках від 17.08.2015, від 18.12.2015, від 06.01.2016, від 12.01.2016, якими підтверджено здійснення відповідачем 2 часткової сплати заборгованості, є договором поруки №4 від 30.04.2015.

Позивачем згідно із останньою заявою про зменшення позовних вимог, зменшено розмір заявлених вимог та заявлено до стягнення солідарно з відповідачів 22877, 73 грн. - основного боргу, 12653, 42 грн. - пені, 749,16 грн. - 3 % річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Укладений між позивачем та відповідачем 1 договір за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договору про надання послуг та договору підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Також, згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до наявних в матеріалах справи актів виконаних робіт №8 від 29.05.2015 на суму 37814,45 грн., № 4 від 30.06.2015 на суму 37814,45 грн., № 7 від 31.07.2015 на суму 37814,45 грн. позивачем виконано та відповідачем 1 прийнято роботи з технічного обслуговування ліфтів на суму 113443,35 грн.,

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, банківськими виписками з рахунку позивача та відомості розщеплення сплат ГІОЦ підтверджено часткове погашення заборгованості за договором на технічне обслуговування і ремонт ліфтів № 216-06 від 01.10.2006 у розмірі 90565,62 грн., у зв'язку із чим, розмір заборгованості за договором складає 22877,73 грн.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що заборгованість відповідача 1 перед позивачем по договором на технічне обслуговування і ремонту ліфтів №216-06 від 01.10.2006 у розмірі 22877,73 грн. належним чином доведена та документально підтверджена.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором на технічне обслуговування і ремонту ліфтів №216-06 від 01.10.2006 у розмірі 22877,73 грн. підтверджується матеріалами справи, докази оплати заборгованості відсутні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 22877,73 грн.

Позивачем, також, заявлено до стягнення 12653, 42 грн. - пені та 749,16 грн. - 3% річних, нараховані за періоди: з 11.06.2015 по 16.08.2015, з 11.07.2015 по 16.08.2015, з 11.07.2015 по 08.12.2015, з 11.08.2015 по 08.12.2015.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за виконані позивачем роботи встановлена сторонами у п. 6.1. договору.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Розрахунок пені та 3% річних, здійснений позивачем є арифметично вірним, у зв'язку із чим, вимоги про стягнення пені у розмірі 12653, 42 грн. та 3% річних у розмірі 749,16 грн. визнаються судом обґрунтованими.

Як встановлено судом вище, відповідач 2 у відповідності до договору поруки № 4 від 30.04.2015 виступив поручителем за зобов'язаннями відповідача 1 перед позивачем за належне виконання зобов'язань по оплаті виконаних позивачем робіт за період з 01.05.2015 до 31.07.2015 по договору на технічне обслуговування і ремонту ліфтів №216-06 від 01.10.2006.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Згідно із положеннями цивільного законодавства та умов договору поруки, відповідач 1 та відповідач 2 солідарно відповідають перед позивачем за невиконання відповідачем 1 зобов'язань (за період з 01.05.2015 до 31.07.2015) за договором на технічне обслуговування і ремонту ліфтів №216-06 від 01.10.2006.

З огляду на вищевстановлені судом обставини, оскільки, відповідач 1 в обумовлені договором на технічне обслуговування і ремонту ліфтів №216-06 від 01.10.2006 строки не оплатив вартість виконаних позивачем, враховуючи, що вказані зобов'язання забезпечені порукою, заборгованість за договором на технічне обслуговування і ремонту ліфтів №216-06 від 01.10.2006 підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені обставини, оскільки, відповідач 1 не виконав зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати виконаних у період з 01.05.2015 до 31.07.2015 позивачем робіт, заборгованість у розмірі 27877,73 грн. підтверджується матеріалами справи, розрахунок пені у розмірі 12653, 42 грн. та 3% річних у розмірі 749,16 грн., як встановлено судом, є арифметично вірними, зважаючи на забезпечення вказаних зобов'язань порукою відповідачем 2, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості солідарно з відповідачів є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація 110 Голосіївського району" та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" про стягнення 22877, 73 грн. - основного боргу, 12653, 42 грн. - пені, 749,16 грн. - 3 % річних підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір за розгляд справи у розмірі 1218,00 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Також, оскільки, позивачем заявлено про повернення судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2016 позивачу повернуто зайво сплачений, згідно платіжного доручення №1790 від 08.12.2015, судовий збір у сумі 160,00 грн.

З огляду на зазначене, оскільки позивачем заявлено про повернення судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивачу підлягає поверненню сплачений судовий збір у розмірі 160,00 грн., про що судом винесено ухвалу.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (03039, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок 17-Б, ) та Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація 110 Голосіївського району" (03028, м. Київ, проспект Науки, будинок 11, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, 24-А, ) основного боргу у розмірі 22877,73 грн., пені у розмірі 12653, 42 грн., 3 % річних у розмірі 749,16 грн., судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2016

Суддя С.О. Турчин