ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р.Справа № 922/4710/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Денисюк Т.С.

судді: Шарко Л.В. , Аріт К.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Таміра", м. Дніпропетровськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея Інвест", с. Розсошенці 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківспецнадра", м. Харків, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк", м. Київ
про витребування майна
за участю :

Представник позивача - ОСОБА_1, посвідчення №1375 від 11.07.2013 року;

Представник відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 14.09.2015 року;

Представник третьої особи (ТОВ "Харківспецнадра") - не з"явився;

Представник третьої особи (ПАТ "ВТБ Банк") - ОСОБА_3 довіреність №636 від 21.12.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Таміра" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить:

- витребувати у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея Інвест" нежитлову будівлю літ. Х/1-4 загальною площею 25 339,1 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 4700817 внесений державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області на підставі Свідоцтва про право власності, серія та номер 17898596, виданого 17.02.2014 року, видавник Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10981335 від 17.02.2014 року Державний департамент реєстрації Міністерства юстиції України, власник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Верея Інвест";

- визнати право власності на нежитлову будівлю літ. Х/1-4 загальною площею 25 339,1 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Таміра".

Позовні вимоги позивач обгрунтовує наступним.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2011 року по справі № 29/5005/6325/2011 Товариство з обмеженою відповідальністю "Таміра" було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4. В рамках ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси ТОВ "Таміра" було включено -нежитлову будівлю літ. «Х/1-4» загальною площею 25 339,1 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 (Нерухоме майно), що належало останньому на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель, який був укладений між ТОВ "Таміра" та Державним підприємством «Завод імені ОСОБА_5» та посвідчений 29 листопада 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 5150.

28 грудня 2012 року Товарною біржою «Європейська» проведено цільовий аукціон по реалізації нерухомого майна в процедурі банкрутства ТОВ "Таміра". Так,, на підставі протоколу № 6 про проведення цільового аукціону від 28 грудня 2012 року та ОСОБА_2 в 6 про проведення цільового аукціону від 28.12.2012 року на Нерухоме майно, переможцем було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСПЕЦНАДРА". Згідно з протоколом, переможець зобов'язаний був оплатити, протягом 30 днів з моменту придбання на цільовому аукціоні майна, суму у розмірі 11027212,90 грн. за придбане майно на рахунок ТОВ "Таміра". Однак, договір купівлі-продажу між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСПЕЦНАДРА", як переможцем аукціону, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таміра" укладений так і не був. Натомість, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківспецнадра" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таміра" про визнання права власності на нерухоме майно. Рішенням господарського суду Харківської області від 29.01.2013 року по справі № 922/295/13-г визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківспецнадра" право власності на нежитлові приміщення. Проте, 18 грудня 2014 року постановою Харківського апеляційного господарського суду у справі № 922/295/13-г було задоволено апеляційну скаргу ПАТ "ВТБ Банк" та скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2013 року по справі № 922/295/13-г, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" набуло право власності на нерухоме майно.

Крім того, 24.03.2015 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № 29/5005/6325/2011 про банкрутство ТОВ "Таміра" було визнано недійсним результати прилюдних торгів у формі цільового аукціону з реалізації мана, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Таміра", проведеного в процедурі банкрутства, а саме: лот. №2 - нежитлова будівля літ. «X/1 - 4» загальною площею 25 339,1 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, що відбулися 28 грудня 2012 року на Товарній біржі «Європейська», м. Дніпродзержинськ, шляхом визнання недійсним протоколу № 6 від 28.12.2013 року про проведення цільового аукціону та ОСОБА_2 № 6 про проведення цільового аукціону від 28.12.2012 року.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 41904771 від 07.08.2015 року Позивачу стало відомо, що на сьогоднішній день право власності на Нерухоме майно зареєстроване за ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" (). Підставою для такої реєстрації стало Свідоцтво про право власності, серія та номер: 17898596, видане 17.02.2014 року, реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції.

З викладеного позивач робить висновок про те, що після визнання права власності на підставі рішення суду ТОВ "Харківспецнадра" здійснило відчуження нерухомого майна, в результаті чого кінцевим власником стало Товариства з обмеженою відповідальністю "Верея Інвест". Відтак, позивач вважає, що його право власності порушено і наявні правові підстави для витребування у відповідача спірного нерухомого майна на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача проти його волі та було відчужене Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" Товариству з обмеженою відповідальністю "Верея Інвест".

Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2015 року за позовною заявою було порушено провадження по справі №922/4710/15, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківспецнадра" та Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Крім того, разом із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Таміра" надало до господарського суду клопотання про забезпечення позову, яке було задоволено ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2015 року.

За клопотанням позивача від 17.09.2015 року (вх.№37265) фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу, для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер cicx-09103.

Ухвалою суду від 02.11.2015 року було призначено колегіальний розгляд справи.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 02.11.2015 року справу № 922/4710/15 призначено до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Денисюк Т.С., судді Шарко Л.В., Аріт К.В..

Ухвалою господарського суду від 02 листопада 2015 року справу №922/4710/15 було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 листопада 2015 року.

Ухвалою суду від 16.11.2015 року розгляд справи було відкладено на 07 грудня 2015 року.

Ухвалою суду від 07 грудня 2015 року строк розгляду справи №922/4710/15 було продовжено на 15 днів до 18 січня 2016 року, розгляд справи відкладено на 11.01.2016 року.

11 січня 2016 року розгляд справи було відкладено на 18 січня 2016 року.

18 січня 2016 року позивачем були надані суду додаткові пояснення по суті позову (вх. №1126), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

В призначеному судовому засіданні представник позивача підтримував заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, наполягаючи на тому, що спірне майно вибуло з власності позивача поза його волею.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.01.2016 року заперечує проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позов, а саме відповідач вказує на те, що перехід права власності на нежитлову будівлю літ. «Х/1-4» загальною площею 25 339,1 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 відбувся не на підставі відплатного договору (правочину), а шляхом відступлення корпоративних прав.

Так, згідно до протоколу №1 від 11.11.2013 року на загальних зборах засноників ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" було вирішено створити юридичну особу ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ". Товариство було створено двома засновниками: 1) ТОВ "Харківспецнадра" та 2) ОСОБА_7. Відповідно до протоколу створення товариствастатутний капітал був сформований шляхом об'єднання вкладів учасників наступним чином: юридична особа - ТОВ "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" - 8 633 536,37 грн., що становить 99% статутного капіталу Товариства, та вноситься нерухомим майном, яке належить ТОВ "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" на праві власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 526413 (номер запису про право власності 154061, дата державної реєстрації 14.02.2013): нежитлову будівлю літ. «Х/1-4» загальною площею 25 339,1 кв.м., що розташована за адресою: Харківська область, м. Харків, вулиця Плеханівська, буд. 126 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1); фізична особа ОСОБА_8 - 87 207,43 грн., що становить 1% статутного капіталу Товариства, який буде сформований за рахунок внесення засновником (учасником) Товариства грошових коштів та/або майна в порядку та в строки, передбачені чинним законодавством.

На загальних зборах учасників ТОВ "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" протокол № 03-1 від 28.01.2014 року учасниками було вирішено вивести ТОВ "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" зі складу учасників ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" та передати (відступити) частку у статутному капіталі в розмірі 99% (дев'яносто дев'ять відсотків) статутного капіталу, що становить 8 633 536,37 грн. (вісім мільйонів шістсот тридцять три тисячі п'ятсот тридцять шість гривень 37 копійок) учаснику ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" ОСОБА_8.

На загальних зборах учасників ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" протокол №2 від 28.01.2014 року учасниками було вирішено вивести зі складу учасників ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" юридичну особу - ТОВ "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" частку ТОВ "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" у статутному капіталі ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" в розмірі 99% статутного капіталу, що становить 8 633 536,37 грн. передати (відступити) учаснику ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" - ОСОБА_8.

Відповідно до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" від 28 січня 2014 року ТОВ "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" передало у власність ОСОБА_8 99% статутного капіталу ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ", що становить 8 633 536,37 грн. та пов'язані з цією часткою корпоративні права.

Відтак, відповідач стверджує, що позивачем не доведений факт наявності договірних відносин між ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" та ТОВ "ХАРКІВСПЕЦНАДРА" з приводу придбання нежитлової будівлі літ. «Х/1-4» загальною площею 25339,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126. Також позивачем не доведений факт проведення розрахунку між ТОВ "ВЕРЕЯ ІНВЕСТ" та ТОВ "ХАРКІВСЕЦНАДРА" за нежитлову будівлю літ. «Х/1-4» загальною площею 25339,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126.

Представник ПАТ "ВТБ Банк" просив задовольнити позовні вимоги ТОВ "ТАМІРА" про витребування майна в повному обсязі.

Представник третьої особи (ТОВ "Харківспецнадра") в судові засідання не зявлявся, документів, витребуваних судом, не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Слід зазначити, що позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення його прав та інтересів, а суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і в залежності від встановлених обставин вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

При цьому, спір про право характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб'єктами правовідносин з приводу їх прав та обов'язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Відповідно до приписів статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганні такому порушенню.

Під захистом права власності, за приписами наведеної норми, розуміється, зокрема, наявність у власника права вимагати усунення будь-яких порушень його права, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном; наявність у власника права на судовий захист свого права власності; поширення положень щодо захисту права власності на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на іншому речовому праві, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором.

Законодавство надає власникові можливість на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону й іншим правовим актам не зачіпаючи охоронювані законом інтереси інших осіб. Всі дії, що перешкоджають власникові на власний розсуд користуватись своїм володінням повинні бути припинені способами, установленими законом. Характер засобів, вибраних для захисту свого права, повинен відповідати характеру порушених правовідносин.

Так, одним із способів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Згідно з приписами статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. За допомогою цього позову власник захищає не тільки свої права на володіння та користування майном, а також і право на розпорядження ним, оскільки перебування майна у чужому незаконному володінні певним чином обмежує і право власника на розпорядження майном.

Віндикаційний позов є речово-правовим позовом, що може бути пред'явлений лише у разі відсутності між позивачем та відповідачем зобов'язальних правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами зобов'язальні правовідносини відсутні.

Об'єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за віндикаційним позовом є особа, яка незаконно володіє майном, незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати, тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави.

Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді при зверненні з відповідною позовною заявою, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на висловлену Верховним Судом України позицію стосовно того, що якщо набувач набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Захист відносин власності в Україні здійснюється на загальних засадах, визначених Конституцією України, Цивільним кодексом України.

Поняття права власності визначено статтею 316 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначений статтею 317 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положення частини другої статті 328 Цивільного кодексу України закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Так, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Отже, власник не зобов'язаний у кожному конкретному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.

У главі 29 ЦК України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, згідно з нормами статей 387, 388 цього Кодексу власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача, а у ст. 392 ЦК України передбачене право особи, яка вважає себе власником майна, пред'явити позов про визнання права власності до осіб, які не визнають, заперечують або оспорюють це право власності та не перебувають із власником у договірних або інших зобов'язальних правовідносинах.

Така вимога може бути додатковою до іншої - зокрема до позову про витребування майна із чужого володіння.

У частині 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 388 названого Кодексу, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскільки за ст. 388 ЦК України добросовісне набуття можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача можуть мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі.

Таким чином, за змістом п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України вибуття майна не з волі власника означає відсутність у нього свідомо поставленої мети щодо передачі майна у власність іншій особі, невжиття ним будь-яких дій чи заходів для досягнення цієї мети та втрату майна в результаті вчинення іншими особами дій, спрямованих на відчуження майна, без погодження з власником.

Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захистові шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Разом з тим, як встановлено судом, 02.06.2011 року господарським судом Дніпропетровської області у справі №29/5005/6325/2011 прийнято постанову про визнання ТОВ "Таміра" банкрутом. Як слідує з вказаної постанови, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2011 року за заявою ТОВ "Таміра" було порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Таміра", відповідно до процедури, передбаченої статтею 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Підставою для звернення до суду із заявою про порушення провадження у справі є встановлена під час роботи ліквідатора недостатність вартості майнових активів боржника для задоволення вимог кредиторів. Згідно частини першої статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язані звернутися в господарський суд із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Таким чином, враховуючи вищезазначені вимоги закону, необхідними передумовами для звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, у порядку статті 51 Закону, є дотримання вимог цивільного та господарського законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи.

Як вбачається з названої ухвали, загальними зборами учасників боржника - ТОВ "Таміра" прийнято рішення (протокол №2 від 31.01.2011р.) щодо припинення діяльності підприємства шляхом ліквідації, призначення ліквідатора та про порядок і строк ліквідації Товариства.

В рамках ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси ТОВ "Таміра" було включено -нежитлову будівлю літ. «Х/1-4» загальною площею 25 339,1 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 (Нерухоме майно), що належало останньому на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель, який був укладений між ТОВ "Таміра" та Державним підприємством «Завод імені ОСОБА_5» та посвідчений 29 листопада 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 5150.

28 грудня 2012 року Товарною біржою «Європейська» проведено цільовий аукціон по реалізації нерухомого майна в процедурі банкрутства ТОВ "Таміра".

З огляду на вищенаведене вбачається, що нежитлова будівля літ. «Х/1-4» загальною площею 25 339,1 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, яка належала на праві власності позивачу, була відчужена останнім під час проведення ліквідаційної процедури з банкрутства, яка взагалі не передбачає волі банкрута на відчуження належному йому майна, а є наслідком його неплатоспроможності.

Разом з тим, приймаючи до уваги добровільне звернення позивача до суду з заявою про визнання його банкрутом, суд дійшов висновку, що позивач чітко усвідомлював наслідки такого звернення та ризик втрати належного йому майна, шляхом продажу його іншим особам для задоволення вимог кредиторів в рамках справи про банкрутство. Отже, враховуючи наведені законодавчі норми та фактичні обставини справи, суд вважає твердження позивача про те, що спірне майно вибуло з його володіння поза його волею безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З аналізу, ч. 1 ст. 388 ЦК України також вбачається, що однією із обов'язкових умов яка пов'язує можливість особи, що вважає себе власником майна витребувати майно від іншої особи є наявність відплатного договору.

Так, матеріалами справи підтверджено, що перехід до відповідача права власності на нежитлову будівлю літ. «Х/1-4» загальною площею 25 339,1 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 відбувся не на підставі відплатного договору (правочину), а шляхом відступлення корпоративних прав.

Відповідно до п. 24. Постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час розгляду позову власника майна про витребування майна, переданого як вклад майна до статутного (складеного) капіталу господарського товариства, суд має враховувати, що отримання майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу є відплатним придбанням, оскільки в результаті передання вкладу особа набуває права учасника господарського товариства.

Таким чином, суд погоджується з твердженням, що нежитлова будівля літ. «Х/1-4» загальною площею 25 339,1 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, перейшла у власність відповідача хоча і не за відплатним договором, а все ж таки є відплатним придбанням.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, враховуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем суду не доведена наявність обов'язкових умов, які надають право витребування у добросовісного набувача (відповідача) спірного майна, відповідно до вимог ч.1 ст. 388 ЦК України; позивач чітко усвідомлював наслідки свого звернення із заявою про визнання себе банкрутом та ризик втрати належного йому майна шляхом його продажу, що дає підстави суду стверджувати, що спірне майно вибуло з володіння позивача з його волі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, вони спростовуються доданими до матеріалів справи доказами та суд відмовляє в їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до ст. 68 Господарського процесуального кодексу України, питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Приймаючи до уваги, що суд прийшов до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, заходи щодо забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 20.08.2015 року підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 330, ч. 1 ст. 388 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 68, 75, 77, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Після набрання рішенням законної сили - скасувати заходи щодо забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2015 по справі №922/4710/15.

Повне рішення складено 25.01.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Справа №922/4710/15.