КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 911/5353/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2-представник;

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: не з'явився;

Від третьої особи-1: не з'явився;

Від третьої особи-2: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2015

у справі №911/5353/14 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"

2) Фермерського господарства "Меркурій"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента-Агро"

2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягення 5 419,81грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/5353/14 від 19.02.2015р. позов задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів 1969,18 грн. 3% річних, 3377,05 грн. інфляційних втрат, 1000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката та 1825,53 грн. судового збору. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р. рішення господарського суду скасовано, прийняте нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2015р. рішення господарського суду Київської області від 19.02.2015р. а постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області. Постанова мотивована тим, що при розгляді справи судами не враховано, що позивачем проценти річних та інфляційні втрати нараховані як на суму основного боргу, так і на пеню та штраф, відповідно судами не встановлено суму грошового зобов'язання, на яку згідно чинного законодавства можуть бути нараховані інфляційні втрати та проценти річних на підставі ст. 625 ЦК України, та не встановлено час прострочення сплати даного грошового зобов'язання.

Ухвалою від 24.09.2015 до участі у справі в якості третіх осіб залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Тридента-Агро" та фізичну особу - підприємця ОСОБА_2.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.11.2015 по справі № 911/5353/14 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та Фермерського господарства "Меркурій" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента-Агро" та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягення 5 419,81грн. було відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2015 у справі №911/5353/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" у справі № 911/5353/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.,

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.01.2016.

12.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов супровідний лист з долучення документів до матеріалів справи, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 14.01.2016, повноважні представники відповідачів -1, -2 та представники третіх осіб-1,-2 не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 02.02.2016 у зв'язку з неявкою уповноважених представників відповідачів -1,-2 та третіх осіб -1,-2.

21.01.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.02.2016 представник позивача надав свої пояснення по справі та підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів-1, -2 та представники третіх осіб-1,-2 у вказане судове засідання не з'явилися, причини неявки суду невідомі.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 та 14.01.2016 № 911/5353/14 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідачів -1, -2 та представників третьої особи-1,-2.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

23.03.2007 між ТОВ "Тридента-Агро" (постачальник) та ФГ "Меркурій" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №161 (далі - Основний договір) та ряд додаткових договорів, відповідно до якого постачальник здійснював поставки покупцю товару - засобів захисту рослин.

В порушення умов Основного договору ФГ "Меркурій" взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару належним чином не виконало.

Так, рішенням господарського суду Донецької області від 04.06.2008 у справі № 39/31 встановлено наявність простроченої заборгованості ФГ "Меркурій" перед ТОВ "Корпорація Тридента Агро", яка виникла у зв'язку з неналежною несвоєчасною сплатою ФГ "Меркурій" коштів за отриманий від ТОВ "Тридента-Агро" товар за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №161 від 23.03.2007.

Зазначеним рішенням господарського суду Донецької області від 04.06.2008 у справі № 39/31 позов задоволено частково та з відповідача ФГ "Меркурій" стягнуто на користь ТОВ "Тридента Агро" основний борг в сумі 121 700,54 грн., пеню (за період з 20.10.2007 по 18.04.2008) в сумі 21 738,66 грн., штраф в сумі 9 849,04 грн., 3% річних (за період з 01.10.2007 по 18.04.2008) в сумі 2 274,55 грн., інфляційні втрати (за період з жовтня 2007 року по березень 2008 року) в сумі 25 017,94 грн., державне мито в сумі 1 805,81 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 69,94 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 10 361,54 грн., а всього стягнуто 192 818,02 грн.

На виконання вказаного рішення 17.06.2008р. господарським судом було видано наказ №39/31, за яким постановою державного виконавця відділу ДВС Краснолиманського МУЮ від 18.07.2008 відкрито виконавче провадження ВП № 8407438, боржнику надано строк до 04.08.2008 для добровільного виконання.

У встановлений для добровільного виконання строк ФГ "Меркурій" платіжним дорученням від 04.08.2008 № 105 перерахував стягувачу ТОВ "Тридента-Агро" грошові кошти в сумі 192 818,02 грн. Платіжне доручення було виконано ПАТ "Промінвестбанк" 04.08.2008, про що свідчить залучена до матеріалів справи копія банківської виписки (том І, а.с. 209).

У зв'язку із повним фактичним виконанням постановою державного виконавця відділу ДВС Краснолиманського МУЮ від 08.08.2008р. виконавче провадження ВП №8407438 було закінчено.

У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання за Основним договором Первісний кредитор ТОВ "Тридента-Агро" повторно звертався з позовом до Господарського суду Донецької області до ФГ "Меркурій".

Так, рішенням Господарського суду Донецької області від 28.10.2008 у справі № 15/128 позов задоволено частково та з ФГ "Меркурій" стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" пеню (нараховану на основний борг 121 700,54 грн. за період з 19.04.2008 по 03.08.2008) в сумі 8392,68 грн., 3% річних (нарахованих на основний борг 121 700,54 грн. за період з 19.04.2008 по 03.08.2008) в сумі 1 067,37 грн., інфляційні втрати (за період з квітня по липень 2008 року) в сумі 5 780,12 грн., державне мито в сумі 152,40 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 117,81 грн., всього стягнуто 15 510,38 грн.

На виконання вказаного рішення 07.11.2008 господарським судом було видано наказ №15/128, за яким було відкрито виконавче провадження ВП № 10479710. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Донецькій області від 16.12.2011 виконавчий документ було повернуто стягувачу без виконання, оскільки у боржника відсутні грошові кошти та майно, на яке може бути звернуто стягнення, та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлено до виконання в строк до 16.12.2012.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Між первісним кредитором ТОВ "Тридента Агро" та новим кредитором ФОП ОСОБА_2 в порядку ст.ст. 512-514 ЦК України 26.01.2011 було укладено угоду №226-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні, згідно якої первісний кредитор передав новому кредитору право вимагати від боржника ФГ "Меркурій" сплати грошових коштів, нарахованих відповідно до норм чинного законодавства за весь період неналежного та/або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов'язання за рішеннями господарського суду Донецької області від 04.06.2008 у справі № 39/31 та від 28.10.2008 у справі № 15/128. Вартість зобов'язання, що відступалося, сторонами була визначена (але не обмежена) сумою 20 000,00 грн.

Відповідно до статті 517 ЦК України за Актом прийому-передачі документів від 26.01.2011 первісний кредитор ТОВ "Тридента Агро" передав новому кредитору документи на підтвердження існування заборгованості. В тому числі в акті зазначено про передачу наказу Господарського суду Донецької області від 07.11.2008 у справі № 15/128.

Повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 26.01.2011 з доданими копіями угоди №226-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні від 26.01.2011 в порядку частини 2 ст. 516 ЦК України боржнику було направлено лише 01.11.2014, про що свідчать залучені до матеріалів справи копії опису вкладення в лист та фіскального чеку "Укрпошти" від 01.11.2014 № 8964.

В подальшому між ФОП ОСОБА_2 та новим кредитором ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 02.07.2012 було укладено угоду №148/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні, згідно якої первісний кредитор передав новому кредитору право вимагати від боржника ФГ "Меркурій" сплати грошових коштів, нарахованих відповідно до норм чинного законодавства за весь період неналежного та/або несвоєчасного виконання боржником грошового зобов'язання за рішеннями Господарського суду Донецької області від 04.06.2008р. у справі № 39/31 та від 28.10.2008р. у справі № 15/128. Вартість зобов'язання, що відступалося, сторонами була визначена (але не обмежена) сумою 20 000,00 грн.

Згідно з статтею 517 ЦК України за Актом прийому-передачі документів від 02.07.2012 ФОП ОСОБА_2 передав новому кредитору ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" документи на підтвердження існування заборгованості. В тому числі в акті зазначено про передачу повідомлення від 26.01.2011 про заміну кредитора у зобов'язанні за угодою №226-ТА від 26.01.2011 та доказу її направлення боржнику ФГ "Меркурій".

Повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 02.07.2012 з доданими копіями угоди №148/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні від 02.07.2012 в порядку частини 2 ст. 516 ЦК України боржнику було направлено лише 01.11.2014, про що свідчать залучені до матеріалів справи копії опису вкладення в лист та фіскального чеку "Укрпошти" від 01.11.2014р. № 8965.

Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що він набув право вимоги до боржника щодо стягнення процентів річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення Господарського суду Донецької області від 04.06.2008 у справі № 39/31 та невиконанням рішення Господарського суду Донецької області від 28.10.2008 у справі № 15/128.

Та нарахував 687,44 грн. трьох процентів річних за період з 17.06.2008 по 07.08.2008 на суму боргу 161 230,32 грн. Зазначена сума боргу, за твердженнями позивача, складається з:

основного боргу в сумі 121 700,54 грн., 3% річних (за період з 01.10.2007 по 18.04.2008) в сумі 2 274,55 грн., інфляційних втрат (за період з жовтня 2007 по березень 2008 року) в сумі 25 017,94 грн., державного мита в сумі 1 805,81 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 69,94 грн. та витрат на оплату послуг адвоката в сумі 10361,54 грн., стягнутих рішенням Господарського суду Донецької області від 04.06.2008р. у справі № 39/31 (тобто без пені та штрафу).

Крім того, позивач нарахував 1 355,32 грн. трьох процентів річних за період з. 07.11.2008 по 03.11.2014) та 3 377,05 грн. інфляційних втрат (за період червень 2008 - вересень 2014) на суму боргу 7 657,70 грн. Зазначена сума, за твердженнями позивача, складається з 3% річних (нарахованих на основний борг 121700,54 грн. за період з 19.04.2008 по 03.08.2008) в сумі 1067,37 грн., інфляційних втрат (нарахованих на основний борг 121700,54 грн. за період з квітня по липень 2008 року) в сумі 5780,12 грн., державного мита в сумі 152,40 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 117,81 грн., стягнутих рішенням господарського суду Донецької області від 28.10.2008р. у справі № 15/128 (тобто без пені).

Проте проаналізувавши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на викладене нижче.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пп. 4.1 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, така ж правова позиція, що до складу грошового зобов'язання входять інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних висловлена у постанові ВСУ від 16 травня 2006 року у справі №10/557-26/155 та у постановах ВСУ від 08.11.2010 у справі №4/719 та від 15.11.2010 у справі №4/720.

Тобто, відповідальність за порушення грошового зобов'язання наступає незалежно від наявності вини.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання. А тому, якщо зобов'язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України .

А тому, проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України не є штрафними санкціями.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в своїх постановах від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11, від 17.10.2011 у справі №6-42цс11.

Відповідно до статті 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України

Частиною 5 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Таку ж позицію наведено Верховним Судом України у Постанові від 05.12.2011 №16/164 (2010).

Грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредиторові певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу

Грошовим зобов'язанням, відповідно до ст. ст. 524,533-535,625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка відповідно має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 7 „Стягнення інфляційних нарахувань і відсотків річних після прийняття судового рішення" постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного 'здексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), з відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Згідно з п.7 „Стягнення інфляційних нарахувань і відсотків річних після прийняття судового рішення" згаданої вище постанови Пленуму ВГС України, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного грошового зобов'язання.

У вищезазначеній постанові Пленуму ВГС України розмежовується застосування ст. 625 ЦК України у випадках визначених у п. 5.2 постанови Пленуму ВГС України, на який посилається місцевий суд щодо грошових зобов'язань, які виникають до моменту прийняття рішення суду, та у випадках визначених в п. 5.4 та п.7 постанови Пленуму ВГС України щодо зобов'язання, які виникають з рішення суду, на що місцевий суд не звернув уваги.

В пункті 9 „Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України" Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 р. № 01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою стані 625 ЦК України.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Разом з тим, позивач клопоче покласти витрати за оплату послуг адвоката, у розмірі 1000,00 грн. на відповідачів.

Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ „Ніко-Тайс" (замовник) та адвокатом ОСОБА_2 (виконавець) 02.06.2014 було укладено договір № 02-52/06-14 про надання адвокатських послуг (правової допомоги), відповідно до п. 1.1. якого за цим договором виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та ФГ „Меркурій" () та ТОВ „ПК Трейдсервісгруп" () - далі за текстом договору - „Боржники", які виникли виникли у зв'язку із несвоєчасним виконанням рішення господарського суду Донецької області від 04 червня 2008 року у справі № 39/31 та рішення господарського суду Донецької області від 28 жовтня 2008 року у справі № 15/128, котрі вступили у законну силу, угоди № 148/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року та договору поруки № 07-04-2014-52 від 07 квітня 2014 року, надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення із боржників обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржниками перед замовником зобов'язання щодо рішення господарського суду Донецької області від 04 червня 2008 року у справі № 39/31 та рішення господарського суду Донецької області від 28 жовтня 2008 року у справі № 15/128, котрі вступили у законну силу, угоди № 148/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року та договору поруки № 07-04-2014-52 від 07 квітня 2014 року, консультації з питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосується зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництві інтересів замовника під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов'язків виконавця даним договором.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що вартість виконання передбачених цим договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-приймання виконаних правових послуг та робіт, виходячи із вартості однієї години роботи виконавця, котра складає 60 (шістдесят) гривень 00 копійок.

У матеріалах справи наявні копія посвідчення адвоката, виданого на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009, виданого Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури на ім'я ОСОБА_2, копія зазначеного свідоцтва наявна у матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування коштів останньому на підставі договору, господарський суд дійшов висновку що витрати понесені ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" відповідають судовим витратам на оплату послуг адвоката в розумінні ст.44 ГПК України.

При вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об'єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Згідно з ст. 30 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 6.3 роз'яснень наданих Вищим господарським судом України у постанові пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7 визначено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у якості доказів сплати коштів за послуги адвоката надано платіжне доручення № 705 від 17.11.2014 р на суму 1000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги складність справи, колегія суддів вирішила, вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів 1000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката задовольнити у повному обсязі.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Беручи до уваги викладені обставини, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс".

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні та допустимі докази на підтвердження своєї правої позиції, а також наведено переконливі аргументи у відповідності з нормами чинного законодавства, які дають підстави для задоволення вимог апелянта.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку про скасування рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2015 та задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс".

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 11.11.2015 скасувати.

3.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" до Товариства з обмеженою відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп" та Фермерського господарства „Меркурій" задовольнити повністю.

4.Солідарно стягнути із Фермерського господарства „Меркурій" (84411, Донецька обл., Краснолиманський р-н, с. Рубці, вул. Шевченко, 33, ) 1021(одну тисячу двадцять одну) грн. 38 коп. та Товариства з обмеженою відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп" (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, ) 1021(одну тисячу двадцять одну) грн. 38 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, ) 3%- річних та стягнути з Фермерського господарства „Меркурій" (84411, Донецька обл., Краснолиманський р-н, с. Рубці, вул. Шевченко, 33, ) 1688(одну тисячу шістсот вісімдесят вісім) грн. 51 коп. та Товариства з обмеженою відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп" (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, )1688(одну тисячу шістсот вісімдесят вісім) грн. 51 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, інфляційних втрат у зв'язку із несвоєчасним виконанням Рішення Господарського суду Донецької області від 04 червня 2008 року у справі №39/31 та Рішення Господарського суду Донецької області від 28 жовтня 2008 року у справі №15/128, котрі вступили в законну силу, Угоди №148/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року та договору поруки №07-04-2014-52 від 07 квітня 2014 року. Видати наказ.

5.Солідарно стягнути із Фермерського господарства „ Меркурій " (84411, Донецька обл., Краснолиманський р-н, с. Рубці, вул. Шевченко, 33, ) 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. та Товариства з обмеженою відповідальністю „ ПК Трейдсервісгруп " (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, ) 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ Ніко-Тайс " (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, ) адвокатські витрати згідно договору №02-52/06-14 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 02 червня 2014 року. Видати наказ.

6.Солідарно стягнути із Фермерського господарства „ Меркурій " (84411, Донецька обл., Краснолиманський р-н, с. Рубці, вул. Шевченко, 33, ) 913(дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. та Товариства з обмеженою відповідальністю „ ПК Трейдсервісгруп " (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, ) 913(дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ Ніко-Тайс " (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, ) витрати, пов'язані з сплатою судового збору за подачу позовної заяви. Видати наказ.

7.Солідарно стягнути із Фермерського господарства „ Меркурій " (84411, Донецька обл., Краснолиманський р-н, с. Рубці, вул. Шевченко, 33, ) 670 (шістсот сімдесят) грн.00 коп. та Товариства з обмеженою відповідальністю „ ПК Трейдсервісгруп " (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код ЄДРПОУ 3826786) 670 (шістсот сімдесят) грн.00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „ Ніко-Тайс " (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, ) витрати, пов'язані з сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги. Видати наказ.

8.Видачу виконавчих документів доручити Господарському суду Київської області

9.Матеріали справи № 911/5353/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська