ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 січня 2016 р. Справа № 902/1599/15

Господарський суд Вінницької області у складі

головуючого судді Тварковського А.А.

за участю секретаря судового засідання Горейка М.В.,

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 02.10.2015р., паспорт серії АТ 021148 виданий Ленінським РВ УДМС України у Вінницькій області 20.12.2012р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №02/2066 від 18.08.2015р., паспорт серії АВ 074314 виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області від 27.01.2000р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" (вул. Хмельницьке шосе, буд. 13, м. Вінниця, 21100)

до: комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, буд. 13, м. Вінниця, 21100)

про визнання недійним договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р.,

ВСТАНОВИВ :

Публічним акціонерним товариством "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" заявлено позов до комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про визнання недійним договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від імені покупця (позивача ) договір купівлі-продажі теплової енергії в гарячій воді укладений особою (головою правління), повноваження якої на вчинення правочину обмежені статутом публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект", в силу положень якого голова правління самостійно без погодження з членами правління та наглядовою радою приймає рішення та підписує господарські договори (угоди) з юридичними та фізичними особами, загальна сума яких не перевищує 200000 грн. Члени правління та наглядова рада позивача попереднього погодження на вчинення правочину купівлі-продажу теплової енергії на суму 337054 грн 64 коп. не давали, а тому спірний договір є недійсним. Крім того, позивач зазначає, що від імені голови правління публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" ОСОБА_3 вказаний договір теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р. підписано невідомою особою.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 14.12.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/1599/15 з призначенням її до розгляду.

12.01.2016р. ухвалою суду слухання справи відкладено до 26.01.2016р. через неявку в судове засідання представника відповідача, неподання ним витребуваних судом доказів та з метою забезпечення рівності прав та змагальності учасників судового процесу.

В ході розгляду справи по суті представник позивача позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому та поданих до суду доказах.

Крім того, представником позивача 26.01.2016 до суду подано клопотання від 26.01.2016р. (вх. 06-52/643/16 від 26.01.2016р.) про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Дослідивши вказане клопотання позивача, заслухавши думку представника відповідача, який висловив заперечення щодо призначення експертизи по даній справі, суд відхилив його з причин його недоведеності та необґрунтованості, виходячи з підстав, заявлених позивачем в обґрунтування обставин щодо визнання правочину недійсним. До того ж оцінку змісту оспорюваного договору надано судом при прийнятті рішень у справах №902/725/13, №902/460/14, які на момент розгляду даної справи набули законної сили. А відтак, в силу положень ч.2 ст.35 ГПК обставини встановлені даними рішеннями суду є преюдиціальними та не потребують доказування при вирішенні даного спору. При цьому вході розгляду справи №902/460/14 ПАТ "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" визнано факт наявності заборгованості згідно договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р. перед КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" та не заперечувалося укладення вказаного договору з відповідачем.

Представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на мотиви, наведені у письмових поясненнях від 11.01.2016р. (вх. №06-52/146/16 від 11.01.2016р.), в яких в задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" просив відмовити через його необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, останній зазначив, що укладений договір не підлягає визнанню недійсним, так як після його підписання позивач вчинив дії, які свідчать про схвалення вчинення правочину (фактично прийнято послуги, підписано з обох сторін акти здачі-приймання виконаних робіт; здійснено оплату послуг за договором; підписано акти звірки взаєморозрахунків, тощо). Крім того, наявне рішення суду, яким встановлено неодноразове визнання ПАТ "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" заборгованості перед КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" та встановлено ряд інших обставин, які свідчать про схвалення договору шляхом його виконання.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

15.11.2011 року між відкритим акціонерним товариством "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект", правонаступником прав та обовязків якого є публічне акціонерне товариство "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" та комунальним підприємством Вінницької міської ради Вінницяміськтеплоенерго укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 (Договір).

Згідно із п. 1.1 Договору постачальник бере на себе зобовязання продавати та постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах, а споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, відповідно до додатку №2 цього Договору. Розрахунки проводяться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із п. 6.2 Договору споживач щомісячно, протягом року, вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку № 1 до Договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності, розрахунково, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов'язковим для сторін з моменту введення їх в дію.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Розрахунки по договору виконуються в наступному порядку: споживач, не пізніше 25 числа розрахункового місяця вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до договору та сплачує 70 відсотків вартості від обсягу теплової енергії, який передбачений на наступний розрахунковий період. Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (пп. 6.3, 6.4 Договору).

Відповідно п. 6.5. Договору по закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути постачальнику у 5-ти денний термін. Неотримання споживачем рахунку не звільняє останнього від обов'язку оплати по цьому Договору.

У разі непідписання акту здачі-прийняття виконаних робіт споживачем, без надання постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним споживачем та є доказом кількості спожитої споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 6.6. Договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2012 року. В частині розрахунків Договір діє до повного їх проведення. Припинення дії Договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії; договір вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до закінчення його дії, про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.1, 10.3, 10.4 Договору).

Додатками №1-4 до Договору сторони визначили обсяги постачання теплової енергії споживачу; склали акт розмежування меж балансової належності мереж та експлуатаційної відповідальності сторін; погоджено схему межі поділу теплової мережі та зафіксовано тарифи на теплову енергію.

Вказаний Договір від імені відкритого акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" підписаний керівником (головою правління) ОСОБА_3, який діяв на підставі статуту, а зі сторони комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"-генеральним директором ОСОБА_4, котрий діяв на підставі статуту. Підписи сторін скріплено відбитками печаток товариств.

З наявних у справі матеріалів встановлено, що комунальне підприємство Вінницької міської ради Вінницяміськтеплоенерго умови договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р. виконало, поставивши відкритому акціонерному товариству "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект", правонаступником прав та обовязків якого є публічне акціонерне товариство "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект", в період 2011р.-2014р. теплову енергію на підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг), на яких присутні підписи та печатки обох сторін щодо передачі та приймання послуг. Таким чином, у позивача виник обовязок щодо оплати наданих йому послуг згідно вищевказаного договору №191 від 15.11.2011р.

Поряд з цим публічне акціонерне товариство "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" звернулось з позовом до суду, в якому просить визнати даний Договір недійсним, посилаючись на те, що від імені позивача (покупця) договір купівлі-продажі теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р., укладений особою (головою правління), повноваження якої на вчинення правочину обмежені статутом публічного акціонерного "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект", в силу п. 11.6.2. якого голова правління самостійно без погодження з членами правління та наглядовою радою приймає рішення та підписує господарські договори (угоди) з юридичними та фізичними особами, загальна сума яких не перевищує 200000 грн. Члени правління та наглядова рада позивача попереднього погодження на вчинення правочину купівлі продажу теплової енергії на суму 337054 грн 64 коп. не давали, а тому спірний договір є недійсним. Крім того, позивач зазначає, що від імені голови правління публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" ОСОБА_3 вказаний договір теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р. підписано невідомою особою.

Вказані обставини, на думку позивача, є підставами для визнання укладеного з відповідачем договору купівлі-продажі теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р. недійсним.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу теплової енергії.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Отже, позивач, звертаючись до суду з даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

При цьому, пред'явлення позову про визнання недійсним правочину не є універсальним способом захисту прав, а застосовується з метою припинення для сторін правочину встановлених у ньому зобов'язань, проведення реституції сторін правочину, або відшкодування шкоди, заподіяної сторонам недійсного правочину.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими. Обов'язком позивача, відповідно до ст.33 ГПК України, є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

В силу ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно зі статтею 57 Господарського кодексу України установчими документами суб'єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб'єкта господарювання.

Відповідно до ст. 154 Цивільного кодексу України установчим документом акціонерного товариства є його статут.

За змістом п. 11.6.2. Статуту публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" (в редакції на момент укладення договору) голова правління самостійно без погодження з правлінням та наглядовою радою приймає рішення та підписує господарські договори (угоди) з юридичними та фізичними особами, загальна сума яких не перевищує -200000 грн.

Таким чином, з огляду на вказане, враховуючи, що сума оспорюваного Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р. значно перевищує 200000 грн (виходячи із обсягу переданої позивачу (як покупцю) теплової енергії в гарячій воді), голова правління ПАТ "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" повинен був попередньо погодити укладення даного правочину із правлінням та наглядовою радою акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект".

Правовідносини, які виникають між юридичної особою та її органом, є представництвом, яке ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України визначено як обов'язок або право однієї сторони вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Діяльність представника має здійснюватись у межах повноважень. Відповідно до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Поряд з цим, у пункті 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013р. зазначено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчинюється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Що ж до кола повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені цієї особи, то воно визначається її установчими документами, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Як вбачається із преамбули Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р., вказаний договір від імені відкритого акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" (споживача, покупця) підписаний керівником (головою правління) ОСОБА_3, який діяв на підставі статуту.

Отже, комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" є обізнаним про обмеження повноважень представника ВАТ "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" на укладення господарських договорів в частині ціни договорів (п. 11.6.2. Статуту ПАТ "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект").

Разом з тим, частиною 1 ст. 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Перевищення повноважень - це довільне збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівками особи, яку представляють, або нормами права. При перевищенні повноважень представник зі своєї ініціативи розширює межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ з особою, яку представляють.

Виходячи з положень ст. 241 Цивільного кодексу України, можливі два варіанта поведінки особи, яку представляють, при представництві з перевищенням повноважень:

- схвалення правочину;

- відмова від його схвалення.

Схвалення правочину можливе у різних формах. По-перше, якщо особа, яку представляють, прямо заявила про це. Для уникнення можливих проблем з метою захисту інтересів представника і третьої особи - сторони правочину бажано оформляти заяву письмово. По-друге, шляхом конклюдентних дій, які свідчать про прийняття до виконання правочину. Схвалення правочину особою, яку представляють, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Пунктом 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013 р. визначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Виконання спірного договору публічним акціонерним товариством "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект", а відтак і його схвалення, стверджується наявними в матеріалах справи копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг), на яких присутні підписи та печатки обох сторін щодо передачі та приймання послуг з постачання теплової енергій в гарячій воді; випискою із журналу нарахувань і оплат за період з листопада 2007р. по січень 2016р. по особовому рахунку споживача ПАТ "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект"; обопільно підписаними сторонами актами звірки розрахунків за договором.

Крім того, факт надання публічному акціонерному товариству "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" послуг за договором та прийняття їх останнім встановлений рішеннями суду у справах №902/725/13, №902/460/14 за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави-територіальної громади м. Вінниці, Вінницької міської ради в особі комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р. А відтак, в силу положень ч.2 ст.35 ГПК обставини встановлені судом при розгляду зазначених справ є преюдиціальним, а тому не потребують доказуванню при вирішенні даного спору.

Також в матеріалах справи наявна угода про реструктуризацію боргу №191/р від 15.12.2014р., підписана між комунальним підприємством Вінницької міської ради Вінницяміськтеплоенерго (кредитор) та публічним акціонерним товариством "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" (боржник), згідно якої останнє визнає заборгованість за спожиту теплову енергію згідно договору та зобовязується дотримуватись порядку поточних розрахунків та відповідальності.

Відтак, обставини справи свідчать про безперечне і безсумнівне схвалення позивачем договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р., а тому зазначений договір не може бути визнаний недійним з підстав його непогодження з правлінням та наглядовою радою товариства.

Доводи позивача про те, що від імені голови правління публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" ОСОБА_3 вказаний договір теплової енергії в гарячій воді №191 від 15.11.2011р. підписано невідомою особою судом не беруться до уваги, з огляду на їх безпідставність, оскільки саме головою правління публічного акціонерного товариства "Спеціалізована будівельна компанія "Водпроект" ОСОБА_3 на виконання оспорюваного договору були підписані в наступному акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором, додатки до договору, акти звірки взаєморозрахунків, угода про реструктуризацію боргу №191/р від 15.12.2014р. та справжність підпису на відповідних документах позивачем під сумнів не ставиться. При цьому оскаржуваний договір також скріплений печаткою позивача. Водночас відомостей щодо втрати печатки юридичної особи або заволодіння нею невідомими особами позивачем суду не надано (в тому числі, доказів будь-якого звернення до правоохоронних органів). До того ж оцінку змісту оспорюваного договору надано судом при прийнятті рішень у справах №902/725/13, №902/460/14, які на момент розгляду даної справи набули законної сили.

А відтак, у суду відсутні правові підстави для визнання спірного договору недійсним із вказаних мотивів позивача.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог з віднесенням судових витрат на позивача згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 01 лютого 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи