РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа № 910/19499/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент Ресурсес»

2. Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат»

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгова компанія «Донвак-Мікс»

про стягнення заборгованості за кредитним договором

Головуючий суддя Ломака В.С.

Судді Андреїшина І.О.

Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Аврамова О.О. за довіреністю б/н від 23.12.2015 р.;

від відповідача-1: Громова В.Ю. за довіреністю Юр-58/15 від 22.09.2015 р.;

від відповідача-2: Громова В.Ю. за довіреністю б/н від 23.09.2015 р.;

від відповідача-3: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент Ресурсес» (далі - відповідач-1), Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (далі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгова компанія «Донвак-Мікс» (далі - відповідач-3), відповідно до якого він просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № ККРОD.140338.001 від 05.07.2013 р. у розмірі 3 014 129, 46 дол. США, а саме:

- 2 164 401, 00 дол. США поточної заборгованості по тілу кредиту;

- 161 599, 00 дол. США простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 23 854, 28 дол. США поточної заборгованості по процентам;

- 178 513, 60 дол. США простроченої заборгованості по процентам;

- 35 367, 56 дол. США пені;

- 450 394, 02 дол. США штрафу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем-1 Кредитного договору позивач надав відповідачу-1 кредит. В забезпечення зобов'язань відповідача-1 були укладені договори поруки з відповідачем-2 та відповідачем-3. Оскільки відповідач-1 порушив умови Кредитного договору, позивач звернувся до відповідачів з вимогою про повернення боргу, яка виконана не була. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів боргу за кредитним договором, пені та штрафу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2015 р. порушено провадження у справі № 910/19499/15, її розгляд призначено на 08.09.2015 р.

08.09.2015 р. від відповідача-2 через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про витребування від позивача оригіналів документів, які додані до позовної заяви, клопотання про незастосування штрафних санкцій та клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, 08.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подано клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про зупинення провадження у справі, обґрунтоване тим, що в провадженні Дзержинського міськрайонного суду Донецької області перебуває справа № 225/4085/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про стягнення заборгованості за кредитним договором № ККРОD.140338.001 від 05.07.2013 р., який є предметом позову у справі № 910/19499/15. Також, надано заперечення на позовну заяву, в яких відзначається про те, що позивач не надав належних доказів видачі кредиту, а також про безпідставність нарахування штрафних санкцій, враховуючи те, що відповідачі зареєстровані (були зареєстровані) в зоні проведення антитерористичної операції.

У судовому засіданні 08.09.2015 р. представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення про неможливість надати оригінали документів, які були додані до матеріалів справи, оскільки відповідна кредитна справа знаходиться в місті Донецьк та в силу проведення антитерористичної операції не може бути надана для огляду.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 08.09.2015 р. підтримав подані через відділ діловодства господарського суду міста Києва клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд відклав розгляд клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі до встановлення фактичних обставин справи.

Також, суд відклав розгляд клопотання відповідача-2 про витребування від позивача оригіналів документів, доданих до позовної заяви та клопотання про незастосування штрафних санкцій до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 29.09.2015 р.

21.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові заперечення на відзив та клопотання відповідачів, в яких він вказує на те, що наразі відсутній діючий нормативно-правовий акт, який визначає перелік населених пунктів Донецької області, на території яких проводиться антитерористична операція, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

29.09.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подано клопотання про відкладення розгляду справи, додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких він вказує на те, що позивач не представив доказів видачі кредиту, а штрафні санкції нараховані ним всупереч ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

В судовому засіданні 29.09.2015 р. представник відповідача-1 підтримав подане через відділ діловодства господарського суду міста Києва клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, в судовому засіданні 29.09.2015 р. представниками позивача та відповідача-1 подано клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/19499/15 на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2015 р. в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк вирішення спору у справі № 910/19499/15 на п'ятнадцять днів, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 13.10.2015 р.

09.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подані письмові пояснення у справі, в яких він повторно наголошує на безпідставності заявлених позовних вимог.

09.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-2 подано клопотання про зупинення провадження у справі, обґрунтоване тим, що в провадженні Дзержинського міськрайонного суду Донецької області перебуває справа № 225/4085/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про стягнення заборгованості за кредитним договором № ККРОD.140338.001 від 05.07.2013 р., який є предметом позову у справі № 910/19499/15.

13.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подано заяву про призначення колегіального розгляду справи.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 13.10.2015 р. підтримав подану через відділ діловодства господарського суду міста Києва заяву про призначення колегіального розгляду справи.

Представники відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання 13.10.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.10.2015 р. було призначено колегіальний розгляд справи № 910/19499/15.

Внаслідок автоматичного визначення складу колегії суддів, справу № 910/19499/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Ломака В.С., судді Андреїшина І.О., Плотницька Н.Б.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. вказаною колегією суддів було вирішено прийняти справу до свого провадження та призначити її до розгляду на 24.11.2015 р.

19.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути солідарно з відповідачів 3 143 223, 62 дол. США, а саме:

- 2 014 273, 00 дол. США поточної заборгованості по тілу кредиту;

- 311 727, 00 дол. США простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 17 290, 57 дол. США поточної заборгованості по процентам;

- 274 859, 42 дол. США простроченої заборгованості по процентам;

- 1 707 647, 82 грн. пені;

- 10 297 474, 68 грн. штрафу.

Крім того, від позивача надійшла заява про відстрочення сплати судових витрат, мотивована тим, що наразі банк віднесений до неплатоспроможних та щодо нього запроваджено тимчасову адміністрацію.

Проте, судове засідання 24.11.2015 р. не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Плотницької Н.Б. на лікарняному.

Після виходу судді Плотницької Н.Б. з лікарняного, ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. справу № 910/19499/15 було призначено до розгляду на 08.12.2015 р.

У зв'язку з перебуванням 08.12.2015 р. судді Плотницької Н.Б. на лікарняному, розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва від 08.12.2015 р. № 04-23/2063 справу № 910/19499/15 передано на повторний автоматичний розподіл. Внаслідок повторного автоматичного розподілу справу № 910/19499/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючий суддя: Ломака В.С., судді Андреїшина І.О., Турчин С.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2015 р. вказаною колегією було прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду на 22.12.2015 р.

21.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшли письмові пояснення, в яких він звертає увагу на те, що позивач не пред'явив вимог до поручителя протягом шести місяців з моменту прострочення зобов'язань за Кредитним договором, а тому порука припинилась.

22.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

При цьому, від відповідача-1 надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та заява про незастосування (зменшення) штрафних санкцій.

В судовому засіданні 22.12.2015 р. представник позивача підтримав подані 19.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва заяву про збільшення розміру позовних вимог, а також заяву про відстрочення сплати судового збору за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. відмовлено позивачу у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору, а заяву про збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачу без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.12.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 22.12.2015 р. проти задоволення позову заперечив, просив суд не розглядати подане 08.09.2015 р. клопотання про зупинення провадження у справі, підтримав подані через відділ діловодства господарського суду міста Києва клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, клопотання про відмову позивачу у застосуванні штрафних санкцій.

Суд відклав вирішення означених клопотань відповідача-1 до встановлення фактичних обставин у справі.

Представники відповідача-2 та відповідача-3 в судове засідання 22.12.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. розгляд справи було відкладено на 26.01.2016 р.

25.01.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача повторно надійшла разом з платіжним дорученням про сплату судового збору заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути солідарно з відповідачів 3 143 223, 62 дол. США, а саме:

- 2 014 273, 00 дол. США поточної заборгованості по тілу кредиту;

- 311 727, 00 дол. США простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 17 290, 57 дол. США поточної заборгованості по процентам;

- 274 859, 42 дол. США простроченої заборгованості по процентам;

- 1 707 647, 82 грн. пені;

- 10 297 474, 68 грн. штрафу.

26.01.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшла заява про припинення провадження у справі в частині позовних вимог на суму 814 300, 85 грн. Вказана заява мотивована тим, що позивач є одночасно його боржником на вказану суму, оскільки на поточному рахунку відповідача-1 № 8020 на дату запровадження ліквідаційної процедури банку (21.12.2015 р.) знаходяться грошові кошти в сумі 814 300, 85 грн., у зв'язку з чим відповідач-1 звернувся до позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.01.2016 р. При цьому, відповідач-1 зазначає, що відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 р. № 12-33820/15 дозволяється зарахування зустрічних однорідних вимог, коли боржник банку є одночасно кредитором цього банку і кошти спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами.

Крім того, через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшло клопотання про витребування від позивача документального підтвердження залишку коштів на рахунку № 8020, що належить відповідачу-1 станом на дату початку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення з ринку ПАТ «ВБР» відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та на дату початку процедури його ліквідації. Клопотання мотивоване тим, що позивач ігнорує запити відповідача-1 щодо надання виписки по вказаному рахунку.

Також, через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшли письмові пояснення стосовно поточного стану учасників судового процесу.

Представники відповідачів 2 та 3 в судове засідання 26.01.2016 р. не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 26.01.2016 р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, подану до суду 25.01.2016 р.

При цьому, суд зобов'язав позивача доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази, оскільки встановлено, що судовий збір за вказаною заявою сплачено не у повному розмірі, так як ціну позову у частині, на яку збільшено позовні вимоги, розраховано з урахуванням курсу Національного банку України гривні до долара США на 29.10.2015 р., проте як збір сплачено 21.01.2016 р.

Розгляд клопотання відповідача-1 про припинення провадження у справі в частині позовних вимог на суму 814 300, 85 грн. було вирішено відкласти до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.01.2016 р. розгляд справи було відкладено на 02.02.2016 р. При цьому, в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України витребувано від Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» документальне підтвердження залишку коштів на рахунку № 8020, що належить Публічному акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент Ресурсес», станом на дату початку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення з ринку ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та на дату початку процедури його ліквідації (виписку по рахунку № 8020 за період з 28.11.2014 р. по 28.01.2016 р.); учасників судового процесу зобов'язано виконати вимоги попередніх ухвал суду; позивача: доплатити належну суму судового збору за заявою про збільшення розміру позовних вимог, поданої до суду 25.01.2016 р., та надати суду відповідні докази; надати суду письмові пояснення щодо обставин зарахування зустрічних вимог ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент Ресурсес» в сумі 814 300, 85 грн., що згідно з курсом НБУ станом на 21.12.2015 р. (дата початку ліквідаційної процедури позивача) складало 34 582, 80 дол. США, а також надати інформацію про включення до реєстру вимог кредиторів позивача вимог відповідача-1 на вказану суму.

28.01.2016 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи у справі та додаткові пояснення, в яких він відзначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог можна буде здійснити за умови включення до реєстру кредиторів вимоги заявленої відповідно до заяви № 1-11 від 20.01.2016 р. та затвердження Реєстру Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

01.02.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшли письмові пояснення, в яких він вказує на те, що супровідний лист позивача від 22.01.2016 р. та заява про збільшення розміру позовних вимог підписані Аврамовою О.О., у якої на це не було повноважень в силу закінчення строку дії довіреності № 43 від 31.03.2015 р. Крім того, відповідач-1 вказує на те, що позивач при поданні заяви про збільшення розміру позовних вимог сплатив судовий збір у меншому розмірі від передбаченого чинним законодавством. Також, відповідач-1 стверджує, що позивач вкотре нараховує штрафні санкції за межами періоду в 6 місяців та звертає увагу на те, що договори поруки за спірним правовідносинами припинились з 06.05.2015 р.

01.02.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва в тому числі надійшли письмові пояснення від відповідача-1, в яких він вказує на те, що за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України початком перебігу встановленого законом шестимісячного строку звернення за Кредитним договором є листопад 2014 року - момент невиконання боржником умов кредитного договору щодо сплати процентів, а кінцевий термін звернення кредитора з вимогами до поручителя сплив у травні 2015 року. Оскільки позовна заява у даній справі була подана до суду після спливу шестимісячного строку, то на думку відповідача-1 укладений з ним договір поруки від 05.07.2013 р. слід вважати припиненим з 06.05.2015 р.

Представник відповідача-3 в судове засідання 02.02.2016 р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-3 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Так, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 02.02.2016 р. суд розглянув та відхилив клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду справи Дзержинського міського суду Донецької області № 225/4085/15.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

З матеріалів справи вбачається, що обставини даної справи суд може встановити самостійно в межах її розгляду, оскільки суд в даній ситуації жодним чином не обмежений ні своєю юрисдикцією, ні предметом позову щодо збирання та оцінки доказів.

Також, суд залишив без задоволення клопотання відповідача-2 про витребування від позивача оригіналів документів, які додані до позовної заяви, оскільки позивач надав пояснення щодо неможливості їх надання в силу перебування кредитної справи в місті Донецьк, тобто в зоні проведення антитерористичної операції.

При цьому, суд вирішив розглядати даний спір на підставі належним чином завірених копій відповідних документів, оскільки відповідачами не представлено належних та допустимих доказів того, що такі документи не відповідають оригіналам: не надано власних копій кредитного договору, договорів поруки, або доказів їх підробки; виписок по рахункам, які б засвідчували невикористання кредитних коштів тощо.

Крім того, суд відхилив клопотання відповідача-2 про призначення у справі судової економічної експертизи.

Так, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України в № 4 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку, враховуючи доказове наповнення справи, обсяг первинних документів, складність обрахунку боргу, суд не вбачає необхідності призначати у справі судову економічну експертизу.

Крім того, суд перевірив доводи відповідача-1 щодо підписання заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог неуповноваженою особою та визнав такі твердження помилковими, оскільки в матеріалах справи наявна копія довіреності від 23.12.2015 р., що видана позивачем в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на ім'я Аврамової Ольги Олегівни, яка підписала заяву про збільшення розміру позовних вимог, подану до суду 25.01.2016 р.

Також, суд перевірив доводи відповідача-1 щодо недоплати позивачем судового збору за заявою про збільшення розміру позовних вимог та встановив, що згідно з вказаною заявою позивач в цілому позовні вимоги збільшив на 129 094, 16 дол. США. 21.01.2016 р. позивачем було сплачено судовий збір в сумі 44 272, 70 грн., що за курсом гривні до долара США склало 1 795, 32 дол. США. Таким чином, з урахуванням того, що 1, 5 % від 129 094, 16 дол. США становить 1 936, 41 дол. США, позивач не доплатив суму судового збору, еквівалентну 141,09 дол. США за курсом станом на 21.01.2016 р. В подальшому 28.01.2016 р. позивач доплатив 3 479, 30 грн., що за курсом станом на 21.01.2016 р. складає 141,09 дол. США.

Таким чином, судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав вимоги чинного законодавства щодо сплати судового збору за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 02.02.2016 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2013 р. між позивачем (банк) та відповідачем-1 (позичальник) було укладено Кредитний договір № ККРОD.140338.001 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого було визначено, що банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти, на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору було визначено, що кредит надається у розмірі 2 502 189, 00 дол. США.

Згідно з п. 1.1.2. Кредитного договору термін користування кредитом до 04.07.2016 р. включно.

Процентна ставка за користування кредитом: 11 % річних. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.1.3. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору було визначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: рефінансування кредитної заборгованості ПАТ «ЗНВІФ» Дженерал Інвестмент Ресурсес» у ПАТ «ПУМБ», поповнення оборотних коштів, надання фінансової допомоги.

Вид кредиту - поновлювальна кредитна лінія (п. 1.4. Кредитного договору).

Моментом надання кредиту вважається день перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника (п. 2.3. Кредитного договору).

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору період сплати відсотків: з 1-го по 5-е число поточного місяця, починаючи з дати підписання даного Договору. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного Договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Згідно з п. 2.5. Кредитного договору було визначено, що позичальник користується кредитними коштами за наступним графіком зменшення ліміту кредитної лінії:

05.07.2013 р. - 04.07.2014 р. - 2 502 189, 00 дол. США;

05.07.2014 р. - 04.08.2014 р. - 2 483 423, 00 дол. США;

05.08.2014 р. - 04.09.2014 р. - 2 464 657, 00 дол. США;

05.09.2014 р. - 04.10.2014 р. - 2 445 891, 00 дол. США;

05.10.2014 р. - 04.11.2014 р. - 2 427 125, 00 дол. США;

05.11.2014 р. - 04.12.2014 р. - 2 408 359, 00 дол. США;

05.12.2014 р. - 04.01.2015 р. - 2 389 593, 00 дол. США;

05.01.2015 р. - 04.02.2015 р. - 2 352 061, 00 дол. США;

05.02.2015 р. - 04.03.2015 р. - 2 314 529, 00 дол. США;

05.03.2015 р. - 04.04.2015 р. - 2 276 997, 00 дол. США;

05.04.2015 р. - 04.05.2015 р. - 2 239 465, 00 дол. США;

05.05.2015 р. - 04.06.2015 р. - 2 201 933, 00 дол. США;

05.06.2015 р. - 04.07.2015 р. - 2 164 401, 00 дол. США;

05.07.2015 р. - 04.08.2015 р. - 2 126 869, 00 дол. США;

05.08.2015 р. - 04.09.2015 р. - 2 089 337, 00 дол. США;

05.09.2015 р. - 04.10.2015 р. - 2 051 805, 00 дол. США;

05.10.2015 р. - 04.11.2015 р. - 2 014 273, 00 дол. США;

05.11.2015 р. - 04.12.2015 р. - 1 976 741, 00 дол. США;

05.12.2015 р. - 04.01.2016 р. - 1 939 209, 00 дол. США;

05.01.2016 р. - 04.02.2016 р. - 1 901 677, 00 дол. США;

05.02.2016 р. - 04.03.2016 р. - 1 864 145, 00 дол. США;

05.03.2016 р. - 04.04.2016 р. - 1 826 613, 00 дол. США;

05.04.2016 р. - 04.05.2016 р. - 1 789 081, 00 дол. США;

05.05.2016 р. - 04.06.2016 р. - 1 751 549, 00 дол. США;

05.06.2016 р. - 04.07.2016 р. - 1 714 017, 00 дол. США.

При невиконанні графіка зменшення ліміту в зазначений строк, починаючи з наступного дня після дати закінчення строку дії ліміту, сума зменшення ліміту вважається простроченою. При цьому, банк призупиняє подальше надання кредиту згідно з п. 3.1.10.

Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору було визначено, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 2.13. Кредитного договору сторони передбачили, що розрахунок пені та штрафів здійснюється банком у валюті кредиту, сплата здійснюється позичальником у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Відповідно до п. 4.2.16. Кредитного договору позичальник зобов'язався у період дії договору направляти на поточний рахунок у банку чисті надходження від господарської діяльності пропорційно до кредитної заборгованості перед банком до загального кредитного портфеля позичальника.

Пунктом 6.1. Кредитного договору було визначено, що при порушенні будь-якого із зобов'язань, визначених умовами даного Договору, у т.ч. при порушенні цільового використання кредиту, банк має право змінити умови договору та вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, виконання інших зобов'язань за договором шляхом направлення повідомлення. При цьому, згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали в зазначену в повідомленні дату.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору було передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена в п. 1.1.3. цього Договору, а саме: 22 % річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Також, відповідно до п. 6.4. Кредитного договору сторони визначили, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк має право нарахувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення заборгованості за кожний день прострочення.

Крім того, пунктом 6.5. Кредитного договору було передбачено, що банк має право нарахувати позичальнику штраф в розмірі 2, 0 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1.1. цього Договору, у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п. п. 4.2.1., 4.2.6., 4.2.9., 4.2.10., 4.2.11., 4.2.13., 4.2.16., 4.2.17., 4.2.17.1., 4.2.17.2., 4.2.17.3. цього Договору за кожний факт порушення.

Відповідно до п. 6.6. Кредитного договору сторони визначили, що у випадку порушення зобов'язання, передбаченого п. 4.2.6.1., 4.2.7., 4.2.7.1. цього Договору позичальник сплачує банку штраф в розмірі 5 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1.1. цього Договору (за кожний факт порушення), а також відшкодовує документально підтверджені витрати банку, пов'язані з цим порушенням (зокрема, по пов'язані зі сплатою штрафу за перевищення нормативу максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента та/або нормативу максимального розміру кредитів, гарантій, порук, наданих одному інсайдеру.

При порушенні позичальником строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених даним Договором, більш ніж за 30 днів, що спричинило звернення банку в судові органи, постачальник виплачує банку штраф, який розраховується за наступною формулою: 1000, 00 грн. + 5 % від суми позову (п. 6.7. Кредитного договору).

Згідно з п. 6.8. Кредитного договору було визначено, що у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених п. 4.2.14. цього Договору позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1000 грн., та належно виконує порушеним ним зобов'язання.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору він набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим Договором.

В забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором, 05.07.2013 р. між позивачем (кредитор), відповідачем-1 (боржник) та відповідачем-2 (поручитель) було укладено Договір поруки № РХ039031.140349.002, відповідно до п. 1.1. якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки № РХ039031.140349.002 було визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, пені, витрат кредитора тощо.

У разі порушення боржником зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання у повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п. 1.3. Договору поруки № РХ039031.140349.002).

Також, в забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором, 05.07.2013 р. між позивачем (кредитор), відповідачем-1 (боржник) та відповідачем-3 (поручитель) було укладено Договір поруки № РХ039031.141230.001, відповідно до п. 1.1. якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки № РХ039031.141230.001 було визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, пені, витрат кредитора тощо.

У разі порушення боржником зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання у повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п. 1.3. Договору поруки № РХ039031.141230.001).

Пунктами 6.1. вказаних договорів поруки було передбачено, що порука та відповідальність поручителів припиняються лише після виконання зобов'язань в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору позивач надав відповідачу-1 кредитні кошти за заявками останнього, на підтвердження чого до матеріалів справи надані відповідні виписки.

Так, відповідно до виписки по особовому рахунку з 05.07.2013 р. по 09.06.2015 р. позивачем було видано відповідачу кредитні кошти: 1 100 000, 00 дол. США - 05.07.2013 р., 50 000, 00 00 дол. США - 12.07.2013 р., 91 000, 00 00 дол. США - 30.07.2013 р., 50 000, 00 дол. США - 01.08.2013 р., 125 000, 00 дол. США - 22.08.2013 р., 100 000, 00 дол. США - 27.08.2013 р., 100 000, 00 дол. США - 10.09.2013 р., 1 800 000, 00 дол. США - 04.11.2013 р., всього 3 416 000, 00 дол. США.

Доказів того, що відповідач-1 вказаними коштами не користувався, або що вони були перераховані позивачем на рахунок, який відповідачу-1 не належав, суду не представлено.

У свою чергу відповідач згідно з вказаною випискою повернув позивачу: 590 000, 00 дол. США - 24.09.2013 р., 186 723, 61 дол. США - 02.10.2013 р., 13 276, 39 дол. США - 03.10.2013 р., 200 000, 00 дол. США - 07.10.2013 р., 100 000, 00 дол. США - 17.10.2013 р., всього 1 090 000, 00 дол. США.

Враховуючи порушення відповідачем-1, як позичальником, термінів виконання зобов'язань за Кредитним договором, зокрема, щодо сплати процентів, позивач звернувся до нього листом від 10.02.2015 р. з вимогою про погашення заборгованості: 2 326 000, 00 дол. США за кредитом, 15 635, 88 дол. США по процентам; прострочена заборгованість по кредиту - 65 386, 45 дол. США, по процентам - 2 857, 97 дол. США. З урахуванням зазначеного, позивач вимагав достроково виконати зобов'язання за Кредитним договором в строк до 28.02.2015 р. При цьому, у вказаному листі позивач попередив відповідача-1 про те, що при невиконані вимог позивача у вказаний строк, вся заборгованість за Кредитним договором вважатиметься простроченою.

Листом від 12.06.2015 р. позивач вимагав від відповідача-1 повернути у повному обсязі наданий кредит, сплатити відсотки та нараховані пеню і штраф.

Також, листом від 12.06.2015 р. позивач звертався до відповідача-2 з вимогою про погашення заборгованості за Кредитним договором, проте вона була залишена без задоволення.

При цьому, направити лист-вимогу відповідачу-3 позивачу не вдалось в силу місцезнаходження останнього в місті Донецьк, до якого за даними УДППЗ «Укрпошта» не здійснюються відправлення поштової кореспонденції в силу проведення антитерористичної операції.

Оскільки вимоги позивача задоволені не були, він вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Під час провадження у справі, відповідачем-1 було подано до суду заяву про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення 814 300, 85 грн., з огляду на зарахування між сторонами зустрічних однорідних вимог.

Вказана заява мотивована тим, що позивач є одночасно боржником відповідача-1 на вказану суму, оскільки на поточному рахунку відповідача-1 № 8020 на дату запровадження ліквідаційної процедури банку знаходились грошові кошти в сумі 814 300, 85 грн., у зв'язку з чим відповідач-1 звернувся до позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.01.2016 р. При цьому, відповідач-1 зазначає, що відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 р. № 12-33820/15 дозволяється зарахування зустрічних однорідних вимог, коли боржник банку є одночасно кредитором цього банку і кошти спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами.

Перевіряючи вказані доводи, суд встановив, що 15.07.2013 р. між позивачем (банк) та відповідачем-1 (клієнт) було укладено Договір банківського поточного рахунку № TF.140338.007, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок № 8020.

У відповідності до п. 1. ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі ст. 1071 Цивільного кодексу України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 1.5. Договору банківського поточного рахунку № TF.140338.007 було передбачено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку (рахунках) з дотриманням вимог чинного законодавства, за винятком примусового списання коштів та накладення арешту (тимчасового призупинення операцій), запровадженими органами у випадках, передбачених законами України.

Згідно з п. 4.1. Договору банківського поточного рахунку № TF.140338.007 було визначено, що банк має право на договірне списання грошових коштів, а клієнт доручає банку самостійно, згідно тарифів банку та договірних умов, що діють на день проведення операції (-ій) чи надання послуги, утримувати плату за обслуговування рахунку (-ів) та плату за виконані операції і надані послуги за цим Договором та іншої заборгованості клієнта перед банком.

Відповідно до п. 6.1. Договору банківського поточного рахунку № TF.140338.007 передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання та діє до 15.07.2014 р. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору письмово не повідомить іншу сторону про бажання розірвати цей Договір, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Якщо протягом 12 місяців з дня відкриття рахунку (рахунків) або 12 місяців з дати останньої операції не здійснюються операції, клієнт і банк домовляються про таке: а) в разі відсутності коштів на рахунку (рахунках) клієнта - банк відмовляється від договору, а рахунок закривається; б) якщо на рахунку є кошти клієнта - банк відмовляється від договору, при цьому рахунок закривається, а залишок видається клієнтові; якщо клієнт не з'являється і місцезнаходження його не відоме, залишки грошових коштів на рахунку перераховуються на окремі аналітичні рахунки банку для обліку кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами.

Відповідно до наданих позивачем виписок по поточному рахунку № 8020 вбачається, що станом на 23.12.2015 р. на ньому знаходяться кошти відповідача-1 в сумі 814 300, 85 грн.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.12.2015 р. № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 р. № 234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» з 23 грудня 2015 року до 22 грудня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ВБР», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Міхну Сергію Семеновичу на два роки з 23 грудня 2015 року до 22 грудня 2017 року включно.

З наведеного вбачається, що на дату початку ліквідаційної процедури у позивача безумовно настав строк з повернення відповідачу-1 належних останньому грошових коштів з поточного рахунку № 8020 в сумі 814 300, 85 грн.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Відповідно до Листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 р. № 12-33820/15 також зазначається, що згідно абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону. У цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Згідно з ч. ч. 2 - 6, 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Згідно з пунктом 4.22 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 р. № 2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 р. за № 1581/21893, вимога, заявлена в іноземній валюті, уключається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим Національним банком України на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 21.01.2016 р. звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з заявою про задоволення вимог кредитора на суму 814 300, 85 грн.

Разом з тим, з урахуванням зазначених вище строків складання та затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, станом на дату розгляду цього спору по суті, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб вказана заява не розглядалась та реєстр вимог кредиторів ще не затверджено.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з доводами позивача щодо передчасності вимог відповідача-1 щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між позивачем та відповідачем-1 договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вимоги позивача полягають у достроковому поверненні кредиту та сплаті боргу щодо нарахованих процентів.

Розглядаючи питання щодо дострокового повернення кредиту у зв'язку з простроченням позичальником свого обов'язку щодо повернення позики, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати, зокрема, дострокового повернення частини позики, що залишилася.

У такому разі, дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань, а свідчить лише про зміну умов договору в частині строку його виконання та відповідає способу захисту порушеного матеріального права.

Отже, з урахуванням умов Кредитного договору та встановлених обставин справи слід вважати термін повернення кредиту та сплати процентів на дату звернення позивача до суду у повному обсязі таким, що настав, а заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, - обґрунтованими.

Таким чином, з відповідача-1 має бути стягнуто в судовому порядку 2 326 000, 00 дол. США заборгованості по кредиту та 292 149, 99 дол. США заборгованості по процентам.

У свою чергу, оскільки відповідачі 2 та 3 виступили поручителями відповідача-1 за Кредитним договором, з них має бути стягнуто солідарно заборгованість по кредиту та заборгованість по процентам, але лише в частині, відносно якої не сплив шестимісячний строк, визначений ч. 4 ст. 599 ЦК України.

Так, частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За приписами ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В даному випадку, як зазначалось вище, за умовами договорів поруки їх сторони погодили, що у разі порушення позичальником зобов'язань, передбачених Кредитним договором, поручителі та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 04.07.2016 р., сплачуючи щомісячно проценти за користування кредитом та повертаючи частинами наданий кредит у відповідності до графіку зменшення кредитної лінії.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У зв'язку з порушенням боржником строків сплати процентів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 6.1. Кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши боржнику лист від 10.02.2015 р. про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше 28.02.2015 р.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позичальник порушив зобов'язання з повернення тіла кредиту 05.02.2015 р., не сплативши 11 471, 00 дол. США для зменшення кредитної лінії з 2 352 061, 00 дол. США до суми в 2 314 529, 00 дол. США, а зобов'язання зі сплати процентів порушив в жовні 2014 року, після чого за ним почала обраховуватись прострочена заборгованість.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 р.

В даному випадку, суд встановив, що позивачем, враховуючи пред'явлення в липні 2015 року даного позову до відповідачів 2 та 3, не пропущено шестимісячний строк, визначений ч. 4 ст. 599 ЦК України до вимог про погашення кредиту в цілому, а до вимог про сплату процентів за Кредитним договором, що нараховані позивачем за період з січня 2015 року (початок прострочення щодо сплати процентів за січень - 06.02.2015 р.) по 29.10.2015 р. (дата, до якої розраховано прострочену заборгованість зі сплати процентів) на загальну суму в розмірі 231 505, 36 дол. США та 17 290, 57 дол. США (поточна станом на час звернення з даним позовом заборгованість зі сплати процентів).

Таким чином, з відповідачів має бути стягнуто солідарно заборгованість по кредиту в сумі 2 326 000, 00 дол. США та заборгованість по процентам в сумі 248 795, 93 дол. США.

Решта - 43 354, 06 дол. США заборгованості по процентам має бути стягнута на користь позивача з відповідача-1 одноособово.

У свою чергу, що стосується вимог про стягнення пені та штрафу, суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 Господарського кодексу України).

Розглядаючи заявлені позивачем вимоги про стягнення пені та штрафу за порушення відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Даний Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Частиною 7 статті 4 вказаного Закону передбачено, що координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р., Антитерористичним центром при Службі Безпеки України, видано Наказ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014 р., в тому числі: смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області та місто Донецьк.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 протягом 2014 року провадив свою господарську діяльність за адресою: місто Донецьк, вулиця Марії Ульянової, будинок 27; а місцезнаходженням відповідача-2 є адреса: Донецька область, Волноваський район, селище міського типу Володимирівка, вулиця Заводська, будинок 1; відповідача-3: місто Донецьк, вулиця Артема, будинок 163 Д.

Листом від 05.11.2014 р. № 18-112/64483 Національний банк України нагадав всім банкам про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області та місто Донецьк.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02.12.2015 р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», яким затверджено відповідний Перелік населених пунктів, до якого включено смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області та місто Донецьк, а також визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053».

Крім того, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014 р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Таким чином, у спірних правовідносинах має бути застосовано норми статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та відмовлено позивачеві в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів пені та штрафу, оскільки вони нараховані за період, протягом якого здійснювалась антитерористична операція на Сході України.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постановах від 15 жовтня 2015 року у справі № 908/418/15-г, від 18 листопада 2015 року у справі № 908/2285/15-г.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог, вони підлягають задоволенню частково.

Враховуючи те, що позивач станом на час звернення з даним позовом до суду був звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідачів до Державного бюджету України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У свою чергу, судовий збір за заявою про збільшення розміру позовних вимог покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, на суму яких було збільшено позов.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент Ресурсес» (01021, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 19-Б; ), Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (85721, Донецька область, Волноваський район, селище міського типу Володимирівка, вулиця Заводська, будинок 1; ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгова компанія «Донвак-Мікс» (83048, Донецька область, місто Донецьк, вулиця Артема, будинок 163 Д; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135, місто Київ, вулиця Чорновола В'ячеслава, будинок 25; ) заборгованість по кредиту в сумі 2 326 000 (два мільйони триста двадцять шість тисяч) дол. США 00 центів та заборгованість по процентам в сумі 248 795 (двісті сорок вісім тисяч сімсот дев'яносто п'ять) дол. США 93 центи.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент Ресурсес» (01021, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 19-Б; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135, місто Київ, вулиця Чорновола В'ячеслава, будинок 25; ) заборгованість по процентам в сумі 43 354 (сорок три тисячі триста п'ятдесят чотири) дол. США 06 центів.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент Ресурсес» (01021, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 19-Б; ) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 21 134 (двадцять одну тисячу сто тридцять чотири) грн. 88 коп.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (85721, Донецька область, Волноваський район, селище міського типу Володимирівка, вулиця Заводська, будинок 1; ) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 20 083 (двадцять тисяч вісімдесят три) грн. 72 коп.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгова компанія «Донвак-Мікс» (83048, Донецька область, місто Донецьк, вулиця Артема, будинок 163 Д; ) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 20 083 (двадцять тисяч вісімдесят три) грн. 72 коп.

8. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Дженерал Інвестмент Ресурсес» (01021, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 19-Б; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135, місто Київ, вулиця Чорновола В'ячеслава, будинок 25; ) 11 070 (одинадцять тисяч сімдесят) грн. 15 коп. витрат зі сплати судового збору.

9. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (85721, Донецька область, Волноваський район, селище міського типу Володимирівка, вулиця Заводська, будинок 1; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135, місто Київ, вулиця Чорновола В'ячеслава, будинок 25; ) 11 070 (одинадцять тисяч сімдесят) грн. 15 коп. витрат зі сплати судового збору.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-торгова компанія «Донвак-Мікс» (83048, Донецька область, місто Донецьк, вулиця Артема, будинок 163 Д; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (01135, місто Київ, вулиця Чорновола В'ячеслава, будинок 25; ) 11 070 (одинадцять тисяч сімдесят) грн. 15 коп. витрат зі сплати судового збору.

11. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

12. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.2016 р.

Головуючий суддя В.С. Ломака

Судді І.О. Андреїшина

С.О. Турчин