ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" січня 2016 р.Справа № 924/1809/15

Господарський суд Хмельницької області у складі: Суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "НАЗАР" м. Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт-Делюкс" м.Київ

про визнання недійсним попереднього договору щодо укладення договору оренди майна від 25 жовтня 2013 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за № 3837.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 1 від 09.11.15 року

від відповідача: не зявився

Рішення приймається 19.01.2015року, оскільки в засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору:

Позивач - приватне підприємство „НАЗАР м.Хмельницький звернувся до суду із позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Спорт-Делюкс м.Київ про визнання недійсним попереднього договору щодо укладення договору оренди майна від 25 жовтня 2013 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за № 3837.

В обгрунтування своїх вимог посилається на наступне.

Частиною ч.1, 2, 5 ст.182 Господарського кодексу України встановлено, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного рокуз моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договірна умовах, передбачених попереднім договором.

Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В п.1.3 попереднього договору сторони зобовязались укласти Основний договір не пізніше 01.12.2014року, тобто в строк який перевищує один рік, що є порушенням вище значеної норми закону.

Вищевказані норми права визначають, що попередній договір не створює для сторін будь-яких матеріальних прав та обов'язків крім одного зобов'язання: укласти протягом узгодженого строку основний договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Відповідно, попередній договір не може створювати для його сторони, зокрема для ПП „Назар, зобов'язання у визначений строк закінчити будівельні та монтажні роботи, а також, зобов'язання привести приміщення до стану, передбаченого технічними вимогами до приміщення та ввести його в експлуатацію, зобов'язань розробити проектну документацію, як про це вказано в пунктах 1.3.2 та 2.1. Попереднього договору.

Поряд з цим, попередній договір не містить істотних умов про об'єкт оренди, зокрема його склад, площу, вартість з урахуванням її індексації, орендну плату з урахуванням її індексації (оскільки орендна плата визначається за все майно, а не за його частину - зокрема за 1 м.кв., відповідно без площі приміщення неможливо визначити загальний розмір орендної плати); порядок використання амортизаційних відрахувань.

Правовідносини сторін у Попередньому договорі не підпадають під визначення зобов'язання, наведеного в ст.509 ЦК України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Встановлення в Попередньому договорі (п.5.1, 5.2.) відповідальності за відмову від укладення основного договору у вигляді штрафу в розмірі суми гривень, що еквівалентна 1000000 доларів США суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки згідно ч.2 ст.635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні лише збитки.

Згідно ст.32 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. 2. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. 3. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва. Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 1,2 Порядку ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженого постановою КМУ від 05.12.2007р. №1396 будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності вимагає отримання юридичною особою та фізичною особою (підприємцем) отримання відповідної ліцензії.

Об'єкт оренди за Попереднім договором - приміщення магазинів, залів для публічних виступів та спортивних залів за адресою: місто Хмельницький, вулиця Старокостянтинівське шосе, 2/1 Б, які необхідно збудувати відноситься до IV категорії складності, відповідно для їх будівництва (на відміну від будівництва об'єктів І, II, III категорії складності), зокрема для виконання будівельних та монтажних робіт необхідна ліцензія, яка у ПП „Назар відсутня, що унеможливлює виконання Попереднього договору.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що в п. 1.3 Попереднього договору закріплено, що сторони зобов'язуються укласти Основний договір у строк не пізніше 01 грудня 2014 року. Дана умова Попереднього договору жодним чином не порушую норми чинного законодавства України. По-перше, даною умовою закріплено формулювання не пізніше; по-друге, умовами Попереднього договору не встановлена заборона укладення Основного договору у строк, раніше встановленого; по-третє, чинним законодавством України встановлений максимальний строк укладення Основного договору, а не заборона зазначення у Попередньому договору дати укладення такого Основного договору; по-четверте, Сторонами добровільно погоджено такий строк укладення Основного договору.

Умовами Попереднього договору та додатків до нього закріплені усі істотні умови в рамках чинного законодавства України. Відсутність будь-якої з істотних умов не є підставою для визнання Попереднього договору недійсним.

Не погоджується відповідач із доводами позивача, що правовідносини Сторін не підпадають під визначення зобов'язання, наведеного в ч. 1 ст. 509 ЦК України, згідно з нормами якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідачем упущено норму ч. 2 ст. 509 ЦКУ, згідно з якою зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього ЦКУ.

В свою чергу, у ч. 2 ст. 11 ЦКУ зазначено наступне: підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між Сторонами укладено саме договір (Попередній договір), а тому твердження Позивача про те, що з моменту його укладення між Сторонами не виникло зобов'язань, є хибними.

Поряд з цим, чинним законодавством не заборонено встановити у попередньому договорі відповідальність у разі його не виконання.

На думку відповідача позивачем не доведено, що Об'єкт оренди за Попереднім договором - приміщення магазинів, залів для публічних виступів та спортивних залів за адресою: місто Хмельницький, вулиця Старокостянтинівське шосе, 2/1 Б, які необхідно збудувати відноситься до IV категорії складності.

Крім того, відповідачем надано суду науково-правовий експертний висновок Інституту держави і права ім.В.М.Корецького НАН України №126/10 від 13.01.2016р.

Представником відповідача в судовому засіданні подано клопотання про залучення у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

При вирішенні вказаного клопотання суд враховує наступне.

Статтею 27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

В п.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26.12.2011року зазначено, що питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Відповідно до ст. 34 Закону України „Про нотаріат нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії:

1) посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо);

Частиною 6 ст. 44 Закону встановлено, що нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не подано (а судом не було встановлено) доказів, які б свідчили яким саме чином рішення суду може вплинути на права чи обовязки нотаріуса ОСОБА_1 щодо однієї з сторін у справі, в задоволенні вказаного клопотання необхідно відмовити.

Поряд з цим на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із ускладненням погодних умов в Україні, зокрема Київській, Житомирській, Хмельницькій областях, та штормовим попередженням Гідромецентру України у місті Києві та Київській області, суттєво ускладнився рух міжміського транспорту, зокрема, залізничного та автомобільного. Це унеможливлює присутність на судовому засіданні „21 січня 2016 року о 14:30 години представника відповідача - ОСОБА_3, яка знаходиться у місті Києві та приїжджає до міста Хмельницького виключно для представлення інтересів ТОВ „СПОРТ-ДЕЛЮКС у Господарському суді Хмельницької області.

Представник позивача проти клопотання заперечив, зазначивши, що розгляд справи неодноразово відкладався. Сторонам було надано можливість надати усі можливі докази по справі. Вказаним клопотанням, на його думку, відповідач бажає затягнути розгляд даної справи.

Судом враховується, що норми статті 22 ГПК України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 Рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі „Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі „Смірнова проти України).

Таким чином, зважаючи на неодноразове відкладення розгляду справи для надання можливості учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права, а також сплив строку розгляду спору, передбачений ст. 69 ГПК України, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача та, відповідно, повторного відкладення розгляду справи.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

25 жовтня 2013 року між Приватним підприємством „Назар та Товариством з обмеженою відповідальністю „СПОРТ-ДЕЛЮКС був укладений попередній договір щодо укладення договору оренди нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за №3837.

Пунктом 1.1. Попереднього договору передбачено, що його предметом є зобов'язання сторін укласти і належним чином оформити у майбутньому, в обумовлений п.1.3. ст.1 цього Договору у строк, Основний Договір: договір оренди нерухомого майна, на умовах, викладених в цьому Договорі, в редакції викладеній в Додатку №1, який як і інші додатки є до цього договору є його невід'ємною частиною.

В пунктах 1.2., 1.2.1 Попереднього договору зазначено, що Об'єктом нерухомого майна за основним договором будуть нежилі приміщення (надалі Приміщення) розташовані в будівлі - приміщення магазинів, залів для публічних виступів та спортивних залів за адресою: місто Хмельницький, вулиця Старокостянтинівське шосе, 2/1 Б. Орієнтовна загальна площа Приміщення 3000 кв.м. Після розробки Потенційним орендодавцем проектної документації щодо Приміщення, Потенційний орендодавець обов'язково погоджує з Потенційним орендарем нову площу Приміщення та укладають відповідні зміни до цього Договору.

Площа приміщення підлягає уточненню, після закінчення Потенційним орендодавцем ремонтних та будівельних робіт, у відповідності до свідоцтва про право власності (технічного паспорту будівлі), яке Потенційний орендодавець зобовязується до дати укладення Основного Договору, але не пізніше терміну, вказаного в п.1.3. цього Договору. Площа Приміщення не може бути збільшення за рахунок приміщень технічного призначення, в яких розмішене технічна та допоміжне обладнання.

Сторони зобов'язались укласти Основний Договір в строк не пізніше 01.12.2014 року (п. 1.3 договору).

Згідно п. 1.3.2 договору до строку вказаного в п.1.3 даного Договору, Потенційний орендодавець зобов'язаний закінчити будівельні та монтажні роботи, а також, привести Приміщення до стану, передбаченого технічними вимогами до Приміщення (додаток №2 до Договору) та ввести його в експлуатацію, що підтверджується відповідними документами. Технічні вимоги до Приміщення включають в себе планування Приміщення та відомість оздоблення (технічне завдання).

До 01.02.2014 року Потенційний орендодавець повинен завершити розробку та затвердження проектної документації щодо приміщення, після чого сторони розроблять нові редакції планування приміщення та відомості оздоблення і після їх погодження з Потенційним орендарем укладуть відповідні зміни до цього договору (п. 2.1 договору).

У випадку відмови потенційного орендодавця від укладення основного договору з потенційним орендарем після спливу дати, зазначеної у п. 1.3. ст. 1 цього договору, потенційний орендодавець протягом 7 робочих днів з дати пред'явлення потенційним орендарем відповідної вимоги, сплачує потенційному орендареві штраф у гривні, що буде еквівалентний 1 000 000,00 доларів США на дату виставлення вимоги, щодо оплати штрафу, по курсу Національного банку України (п.5.1. договору).

У випадку відмови потенційного орендаря від укладення основного договору з потенційним орендодавцем після спливу дати, зазначеної у п. 6.2. ст. 6 та п. 1.3. ст.1 цього договору, або дострокової відмови від укладення основного договору, потенційний орендар протягом 7 робочих днів з дати пред'явлення потенційним орендодавцем відповідної вимоги, сплачує потенційному орендодавцеві штраф у гривні, що буде еквівалентно 1 000 000,00 доларів США на дату виставлення вимоги, щодо оплати штрафу, по курсу НБУ (п.5.2. договору).

Порушення сторонами зобов'язань та строків, передбачених п.1.3, 2.1. або 2.2. цього договору, буде вважатися відмовою від укладення основного договору стороною, яка порушила зазначені пункти, з настанням усіх наслідків, передбачених розділом 5 даного договору (п.5.3. договору).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який мас бути укладений основний договір на підставі попереднього договору, істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ч.1, 2, 5 ст.182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договірна умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено договір відповідно до якого вони зобовязались укласти договір оренди приміщень та здійснення будівельних та монтажних роботи, а також, приведення Приміщення до стану, передбаченого технічними вимогами.

Укладення основного договору сторонами визначено у строк не пізніше 01.12.2014 року (п. 1.3 договору). При цьому, попередній договір сторонами підписано 25 жовтня 2013 року.

Як уже зазначалось, ст. 182 Господарського кодексу України встановлено, що підписання основного договору повинно відбутись не пізніше одного року з моменту укладення Попереднього договору.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що встановлений строк для укладення Основного договору є істотною умовою Попереднього договору, яка встановлена чинним законодавство

Всупереч цьому, сторони вказаний строк встановили 1рік 36днів, тобто з порушенням положень зазначеної статті.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Статтею 237 Цивільного кодексу України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 239 Цивільного кодексу України, правочин вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину(ст. 241 Цивільного кодексу України).

Відповідно до розяснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, яких не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, попередній договір містить деякі положення, які властиві договору підряду, а саме п.1.3.2 договору - орендодавець зобов'язаний закінчити будівельні та монтажні роботи, а також, привести Приміщення до стану, передбаченого технічними вимогами до Приміщення (додаток №2 до Договору) та ввести його в експлуатацію, що підтверджується відповідними документами.

Довіреністю від 24.10.2013 року (зареєстрована в реєстрі за №3838) виданою ПП „Назар ОСОБА_4, для представництва інтересів підприємства на підставі та якої діяв представник. Вказане зазначено в Попередньому договорі.

Зазначеною довіреністю передбачені повноваження представника ПП „Назар виключно по питанню передачі в оренду, укладення попереднього договору оренди (найму), договору оренди (найму) будь-якого нерухомого майна та додаткових договорів до них з ТОВ „СПОРТ-ДЕЛЮКС. Вказана довіреність не передбачає повноважень на укладення змішаних договорів, договорів підряду тощо. Аналогічні повноваження ОСОБА_4 визначені в рішенні загальних зборів власників ПП „Назар (протокол від 24.10.2013року).

Згідно ст.2 Закону України „Про основи містобудування головними напрямами містобудівної діяльності зокрема є ліцензування певних видів господарської діяльності у будівництві об'єктів IV і V категорій складності за переліком видів робіт, що визначається Кабінетом Міністрів України в порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч.1,2 ст.17 Закону України „Про архітектурну діяльність господарська діяльність, пов'язана із створенням об'єкта архітектури, підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Порядок ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.32 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності усі об'єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності. 2. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. 3. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва. Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 1,2 Порядку ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затвердженого постановою КМУ від 05.12.2007р. №1396 будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності вимагає отримання юридичною особою та фізичною особою (підприємцем) отримання відповідної ліцензії.

Об'єкт оренди за Попереднім договором - приміщення магазинів, залів для публічних виступів та спортивних залів за адресою: місто Хмельницький, вулиця Старокостянтинівське шосе, 2/1 Б, які необхідно збудувати відноситься до IV категорії складності, відповідно для їх будівництва (на відміну від будівництва об'єктів І, II, III категорії складності), зокрема для виконання будівельних та монтажних робіт необхідна ліцензія, яка у ПП „Назар відсутня, що унеможливлює виконання Попереднього договору, що підтверджується довідкою та розрахунком ТОВ „ЮДК Проект, що наявна в матеріалах справи.

В ч.1 ст.227 ЦК України зазначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приймаючи до уваги, що положення Попереднього договору щодо укладення договору оренди майна від 25 жовтня 2013 року суперечать вимогам чинного законодавства і сам догові вчинений без відповідних на те повноважень, позовні вимоги ПП „Назар підлягають задоволенню.

Однак, суд не погоджується з доводами позивача про те, що попереднім договором не може бути встановлена відповідальність у разі його не виконання.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього ЦКУ.

В свою чергу, у ч. 2 ст. 11 ЦКУ зазначено наступне: підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між Сторонами укладено саме договір (Попередній договір), а тому твердження Позивача про те, що з моменту його укладення між Сторонами не виникло зобов'язань, є хибними.

Поряд з цим, чинним законодавством не заборонено встановити у попередньому договорі відповідальність у разі його не виконання.

Посилання же позивач на те, що у попередньому договорі відсутні усі істотні умови, що свідчить про його недійсність також відхиляються судом, оскільки відсутність істотних умов може лише свідчити про його укладенність, а не недійсність.

Судом не приймається до уваги, наданий відповідачем науково-правовий експертний висновок Інституту держави і права ім.В.М.Корецького НАН України №126/10 від 13.01.2016р.

Стаття 34 ГПК України передбачає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України „Про судову експертизу. Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

У п.9. постанови Пленум Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року №4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи про призначення судової експертизи виноситься ухвала, в якій, крім відомостей, передбачених частиною другою статті 86 ГПК, зазначаються, зокрема, попередження судового експерта про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України.

Таким чином, судова експертиза призначається виключно господарським судом і підставою для її проведення є відповідна ухвала суду. Як вбачається з Висновку від 13.01.2016р., науково-правова експертиза попереднього договору проводилася на підставі запиту ТОВ „Спорт-Делюкс від 04.01.2016р. №24, а не на підставі ухвали господарського суду Хмельницької області. Заступник директора інституту держави і права ім.В.М.Корецького НАН України В.П. ОСОБА_5. який проводив експертизу, не попереджався про кримінальну відповідальність.

Відтак, висновок від 13.01.2016р. не може вважатися судовою експертизою в розумінні ст.41 ГПК України та належним письмовим доказом, який містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, оскільки по суті є суб'єктивним поглядом (окремою думкою) автора та Фактично зводиться до тих самих доводів, які викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зазначений висновок не є допустимим доказом при вирішенні даного господарського спору, який спростовує доводи позивача, викладені в позові, та носить виключно рекомендаційний характер, а тому може не братися господарським судом до уваги під час розгляду справи.

Крім того, зазначений висновок дає відповідь на правове питання, що є прерогативою суду під час вирішення спору.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.44,49,ст.ст.82-85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов Приватного підприємства „НАЗАР м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт-Делюкс" м.Київ про визнання недійсним попереднього договору щодо укладення договору оренди майна від 25 жовтня 2013 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі за № 3837 задоволити.

Визнати недійсним попередній договір щодо укладення договору оренди майна від 25 жовтня 2013 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі за №3837, укладений між Приватним підприємством "НАЗАР" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Спорт-Делюкс.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт-Делюкс" (м.Київ, вул.Катерини Білокур, офіс 23, код 38705301) на користь Приватного підприємства „НАЗАР (м.Хмельницький , вул. Подільська,81, код 23836675) судовий збір у розмірі 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень).

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 26.01.2016року.

Суддя В.О. Шпак

Віддрук. 2 прим. :

1 - до справи,

2 - відповідачу. м.Київ, вул.Катерини Білокур, 1 офіс 23 рекомендованим із повідомленням