донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

26.01.2016 справа №905/1775/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2,ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5В.(за довіреністю) ОСОБА_6 (за довіреністю)
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Донецька залізниця» м.Донецьк
на рішення господарського суду Донецької області
від19.10.2015р.
у справі№ 905/1775/15
за позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 банк розвитку» м.Київ Державного підприємства «Донецька залізниця» м.Донецьк
про стягнення заборгованості за кредитним договором № KKPOSKD 040.33 від 07.11.2013 р. у розмірі 7 684 903,63 дол.США
Встановив:

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.2015 року по справі № 905/1775/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_7 банк розвитку, м. Київ до Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк про стягнення заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. у розмірі 7 684 903,63 доларів США задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства Донецька залізниця (місто Донецьк, вулиця Артема, 68, 83000, ідентифікаційний код 01074957) на корить Публічного акціонерного товариства ОСОБА_7 банк розвитку (01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, будинок 25, ) заборгованість за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 960 965,85 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 54 066,68 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546 674,21 доларів США.

Стягнуто з Державного підприємства Донецька залізниця (місто Донецьк, вулиця Артема, 68, 83000, ідентифікаційний код 01074957) на користь державного бюджету України ( отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харькова, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , рахунок 3002, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в сумі 71 909,32 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи доведено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., укладеного між Державним підприємством «Донецька залізниця», м.Донецьк та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_7 банк розвитку, м. Київ. Тому суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 960 965,85 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 54 066,68 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546 674,21 доларів США.

Рішення господарського суду Донецької області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 121 194, 43 доларів США мотивовано тим, що відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

З наданої позивачем на вимогу суду Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій № 253 від 18.11.2011 року та додатку до неї не вбачається права Позивача на отримання штрафних санкцій в іноземній валюті. Оскільки розрахунок пені, доданий позивачем до матеріалів справи здійснено без застосування курсу іноземної валюти до національної, що складався в кожний з днів прострочення зобовязання, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволені вимог про стягнення пені в повному обсязі.

Державне підприємство «Донецька залізниця», м.Донецьк (далі скорочено по тексту ДП «Донецька залізниця») звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2015 року по справі № 905/1775/15 та постановити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Заявник апеляційної скарги вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим і винесеним з неповним зясуванням обставин справи, через позбавлення ДП «Донецька залізниця» можливості підготувати відзив та долучити до матеріалів справи докази.

ДП «Донецька залізниця» посилається на те, що відповідно до п.4.1.4. укладеного з позивачем кредитного договору № ККPOSKD.991040.044.033 звернувся з клопотанням до банку щодо відстрочення платежів, вказаних в п.2.4. та 2.5 (листи № в.о.Н-01/285 від 01.10.2014, № в.о.Н-01/2140 від 28.10.2014, № в.о.Н-01/3623 від 26.11.2014) та перенесення терміну сплати відсотків і незастосування штрафних санкцій через негативні явища в економіці країни, які призвели до падіння обсягів перевезень у всіх видах сполучень, що призвело до обмеження фінансових можливостей залізниці, а 11.02.2015 року ним отримано від позивача вимогу сплати № 2739 від 10.02.2015 р. про зміну умов договору та дострокове повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його користування та виконання інших зобовязань, передбачених кредитним договором в строк до 08.02.2015 року.

Скаржник звернувся до апеляційної інстанції з клопотанням про долучення додаткових доказів, а саме:

- Лист ДП «Донецька залізниця» на імя заступника правління ПАТ «ВБР» ОСОБА_8 від 01.10.2014 р.;

-Лист ДП «Донецька залізниця» на імя заступника правління ПАТ «ВБР» ОСОБА_8 від 28.10.2014 р.;

-Лист ДП «Донецька залізниця» на імя заступника правління ПАТ «ВБР» ОСОБА_8 від 26.11.2014 р.

Клопотання задоволено.

Заявник апеляційної скарги посилається на те, що у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцемзнаходження ДП «Донецька Залізниця» є м.Донецьк, вул.Артема, 68.

УДППЗ «Укрпошта» з 27.11.2014 року припинила приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в т.ч. у м.Донецьку.

В частині відмови позивачу у задоволенні суми пені, заявник апеляційної скарги не погоджується, посилаючись на те, що відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів.

Апелянт вважає, що Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Заявник апеляційної скарги посилається також на те, що позивач направив відповідачу вимогу № 5513 від 20.08.2015 року про повернення кредиту, скориставшись послугами ДП «Почта Донбаса» і вважає, що квитанція ДП «Почта Донбаса» не повинна була прийматися судом першої інстанції в якості належного доказу направлення повідомлення відповідачу, оскільки ДП «Почта Донбаса» є оператором почтової мережі на непідконтрольній Україні території.

На думку апелянта, факт припинення приймання поштових відправлень у м.Донецьку не звільняє позивача від зобовязання надіслати вимогу відповідачеві шляхом передачі електронних повідомлень, факсограм, телефонограм, тому відповідач вважає вимоги Банку передчасними.

Таким чином, на думку апелянта, оскільки квитанція ДП «Почта Донбаса» не є належним доказом направлення повідомлення про дострокове повернення кредиту у відповідності до чинного законодавства України та умов кредитного договору (п.п.6.1., 9.5.), тому, відповідно до п.1.1.3. кредитного договору строк повернення кредиту до 06.11.2016 року на дату винесення рішення не настав.

Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_7 банк розвитку» (далі скорочено по тексту ПАТ «ОСОБА_7 Розвитку» ) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з вимогами, які викладені в апеляційній скарзі.

Позивач посилається на те, що банк виконав свої обовязки згідно приписів Кредитного договору в повному обсязі 29.11.2013 року, що підтверджується виписками по рахунку.

Починаючи з 01.12.2014 року відповідач не здійснив жодної сплати процентів згідно умов Договору.

Позивач посилається на те, що відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Тому позивач, керуючись п.6.1. кредитного договору направив відповідачу вимогу № 2739 та 2741 від 10.02.2015 року про сплату заборгованості та повторно направив відповідачу відповідну вимогу № 5513 від 20.08.2015 про повернення кредиту, в якій вимагав повернути всю суму заборгованості у строк до 28.08.2015 року.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 26.01.2016 року позивачем надано клопотання про долучення додаткових доказів по справі № 905/1775/15, посилаючись на наявність поважних причин неможливості надання вказаних доказів до суду першої інстанції. Позивач просить долучити:

- Вимога сплати від 10.02.2015 р. № 2739;

- Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення УДППЗ «Укрпошта»

- Вимога сплати від 10.02.2015 р. № 2741;

- Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення УДППЗ «Укрпошта»

- Журнал вихідної кореспонденції ПАТ «ВБР» (фрагмент);

Клопотання задоволено.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2015 року порушено провадження за апеляційною скаргою ДП «Донецька залізниця». Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.12.2015 р.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.12.2015 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.01.2016 р.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.01.2016 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.01.2016 р.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 25.01.2016 р. № 04-08/112/16, у звязку із перебуванням у відпустці, визначеного за результатами автоматичного розподілу справи № 905/1775/15 члена судової колегії, судді Будко Н.В., керуючись ч.5ст.26 Закону України Про судоустрій і статус суддів, п.10.1, 17 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду, затверджених рішенням загальних зборів суддів від 11.12.2015, з метою забезпечення подальшого розгляду справи, замінено відсутню суддю Будко Н.В. на суддю Склярук О.І., у складі колегії суддів з розгляду апеляційної скарги у справі № 905/1775/15.

Відповідно до ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях апеляційної інстанції 01.12.2015 та 12.01.2016 та 26.01.2016 року здійснено фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів програмно- апаратного комплексу «Документообіг спеціалізованих судів» та складено протокол.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними в ній доказами та не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Дослідивши докази матеріалів справи, на правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши присутніх у судових засіданнях апеляційної інстанції 01.12.2015 р., 12.01.2016 та 26.01.2016 року представників позивача та відповідача, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

Позивач, ПАТ КБ ОСОБА_7 банк розвитку звернувся до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ДП «Донецька залізниця» заборгованості за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. у сумі 7 684 903,63 доларів США на підставі ст.16, 212, 525,526, 527, 530, 611, 625, 629, 651, 1049, 1050,1052 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Позивачем заборгованість по кредитному договору розрахована станом на 28.08.2015:

- Поточна заборгованість по тілу кредиту 6 960 965,85 доларів США;

- Поточна заборгованість за процентами 56 069,14 доларів США;

- Прострочена заборгованість за процентами 546 674,21 доларів США;

- Сума пені 121 194,43 доларів США.

З доказів матеріалів справи вбачається, що 07.11.2013 року між ПАТ КБ ОСОБА_7 банк розвитку та ДП «Донецька залізниця» укладено кредитний договір №ККPOSKD.991040.033.

Кредитний договір №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. та додаткова угода №1 від 06.10.2014р. до кредитного договору №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Відповідно до п 1.1. договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти, (надалі кредит) на умовах, передбачених цим договором. Кредит надається на наступних суттєвих умовах (п.п. 1.1.1, 1.1.3, 1.1.4, 1.3 договору):

- банк відкриває позичальнику поновлювальну кредитну лінію у сумі, яка не може перевищувати 6 690 965,85 доларів США;

- термін користування кредитом до 06.11.2016р.;

- процентна ставка за користування кредитом: 10,5%.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника.

З пункту 4.2.1 вбачається, що позичальник зобовязується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 6.3 договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (п. 7.1 договору).

Кредитний договір №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р. за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 6 690 965,85 доларів США що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особливому рахунку № 6197, відкритому ПАТ «ВБР» для обліку заборгованості позичальника за кредитом.

Починаючи з 01.12.2014 року відповідач не здійснив жодної сплати процентів згідно умов Договору.

У позові позивач посилається на те, що він, відповідно до ст.ст. 1050,1052 Цивільного Кодексу України, направив відповідачу вимогу № 5513 від 20.08.2015 року про повернення кредиту, відповідно до якої вимагав повернути всю суму заборгованості в строк до 28.08.2015 року.

В зазначеній в вимозі строк суму кредиту Позичальником повернуто не було.

В апеляційні скарзі ДП «Донецька залізниця» зазначає, що 11.02.2015 року отримало вимогу сплати № 2739 від 10.02.2015 року про зміну умов договору та дострокове повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його користування та виконання інших зобовязань, передбачених кредитним договором в строк до 28.02.2015 року.

Відповідно до п.п.б п.6.1. кредитного договору №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., згідно із ст.651 Цивільного кодексу України та ст.188 Господарського кодексу України, банк на свій розсуд має право здійснити одностороннє розірвання договору з направленням Позичальникові повідомлення.

Відповідно до п.9.5. укладеного між сторонами кредитного договору, всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, курєром, телеграфом або вручені особисто. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення звязку одержувача про вручення, відсутність адресату за вказаною адресою, тощо.

Ст.1050 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи норми статті 1050 Цивільного кодексу України, у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань, зокрема, щодо своєчасного повернення кредиту і сплати відсотків, кредитор має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній частині.

Доводи заявника апеляційної скарги відносно того, що термін сплати кредита не настав, у звязку з неотриманням ним вимоги , не приймаються судовою колегією з огляду на те, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всієї суми за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України є наслідком невиконання або неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Дострокове повернення позичальником усієї заборгованості за кредитним договором є способом цивільно- правової відповідальності боржника.

Вимоги апелянта про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача кредиту внаслідок передчасності вимог, за відсутності доказів надіслання Банком у досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту, суперечить положенням ч.2 ст. 124 Конституції України.

Законом не визначено форму предявлення такої вимоги позикодавцем, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом, зокрема, шляхом звернення до боржника з позовом.

Отже, не надіслання кредитором у досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту не є перешкодою для реалізації права позикодавця звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду, оскільки обмеження заявників у справі на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до позичальника з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини 2 статті 124 Конституції України та позиції Крнституційного Суду України в рішенні від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 29.12.2015 року по справі № 913/205/15 та від 07.12.2015 року по справі № 913/229/15.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст.525,526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобовязань у відносинах субєктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до п. 6.3 укладеного між сторонами кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року № 15-93. Проте, зі змісту ст. 5 Декрету використовувати іноземну валюту як засіб платежу на території України можливо за наявністю відповідної ліцензії.

Зі змісту Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій № 253 від 18.11.2011 року та з додатку до неї не вбачається права Позивача на отримання штрафних санкцій в іноземній валюті.

Крім зазначеного, згідно ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань). Згідно п. 6.3 договору сторони встановили, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

Таким чином, розмір пені, встановлений сторонами спірних відношень, та законодавчо визначений максимальний розмір пені, пов'язані із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України по справі №3-29гс15 від 01.04.2015р.

Також, Вищий господарський суд України у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 зазначив, що вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

З доданого до позову розрахунку вбачається, що позивач здійснив нарахування пені без застосування курсу іноземної валюти до національної, що складався в кожний з днів прострочення зобовязання.

Враховуючи наведене, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, як такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідно до статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції є обґрунтованими, але це не є підставою для зміни або скасування рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2015 року по справі № 905/1775/15.

Враховуючи наведене, судова колегія апеляційної інстанції, дійшла до висновку, що апеляційна скарга Державного підприємства «Донецька залізниця» м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2015 року по справі № 905/1775/15 підлягає залишенню без задоволення. Рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2015 року по справі № 905/1775/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Донецька залізниця» м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2015 року по справі № 905/1775/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2015 року по справі № 905/1775/15залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий: Т.Д.Геза

Судді: О.Л.Агапов

ОСОБА_3

Надруковано прим.:

1 позивачу

1 відповідачу

1 усправу

1ДАГС

1 ГСДО