РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2016Справа №910/29530/15

За позовомДочірнього підприємства «Промінструмент»
доПублічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаДочірнього торгівельно-промислового підприємства «Комсервіс»
провизнання договору поруки недійсним
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Клочко С.В.
від відповідача:Семеняка В.В.
від третьої особи:не з'явився

Обставини справи:

Дочірнє підприємство «Промінструмент» (надалі - ДП «Промінструмент») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - «Банк») про визнання договору поруки недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений з відповідачем договір поруки №12/56-4/1088 (з юридичною особою) від 17.12.2013 р., не відповідає вимогами чинного законодавства, а тому є підстави для визнання його недійсним згідно ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.12.2015 р., залучено до участі у справі Дочірнє торгівельно-промислове підприємство «Комсервіс» (надалі - ДТПП «Комсервіс») в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2015 р. розгляд справи відкладено на 13.01.2016 р. у зв'язку із неявкою відповідача та третьої особи в судове засідання та неподанням витребуваних доказів.

06.01.2015 р. до канцелярії суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що оспорюваний договір поруки був укладений між сторонами за грошовим зобов'язанням, яке було дійсним та строк виконання якого на момент укладення договору поруки не настав.

Представник позивача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

В судове засідання представник відповідача з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №626.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2004 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Банк, (кредитор) та ТОВ «Мегапром», ДП «Промінструмент» та ДТПП «Комсервіс» (позичальники) була укладена генеральна кредитна угода №010/08/1901 (надалі - «Генеральна угода»).

З урахуванням змін, внесених до Генеральної угоди додатковими угодами №1 від 02.03.2004 р., №2 від 26.05.2004 р., №3 від 28.10.2004 р., б/н від 21.06.2005 р., б/н від 23.11.2006 р., б/н від 23.01.2007 р., б/н від 17.04.2007 р., б/н від 14.08.2007 р., б/н від 11.12.2007 р., б/н від 30.01.2008 р., б/н від 22.05.2008 р., б/н від 06.08.2008 р., б/н від 10.10.2008 р., б/н від 25.11.2008 р., б/н від 23.03.2009 р., б/н від 19.10.2009 р., б/н від 19.04.2010 р., б/н від 25.10.2010 р., б/н від 25.03.2011 р., б/н від 20.10.2011 р., б/н від 12.10.2012 р. та №22 від 17.12.2013 р., позичальниками за такою угодою є ТОВ «Мегапром», ДП «Промінструмент» та ДТПП «Комсервіс», ПАТ «Львівський завод штучних алмазів і алмазного інструменту», ПАТ «Монтажлегмаш», ПАТ «Львівський інструментальний завод» та ТОВ «ПРОМИСЛОВО-ТОРГОВА КОМПАНІЯ «СХІД».

Загальний ліміт кредитних операцій за Генеральною угодою становить 3 535 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.1 Генеральної угоди кредитор на підставі цієї угоди зобов'язується надавати позичальника кошти в порядку і на умовах, визначених в додаткових кредитних договорах, що укладатимуться в рамках даної угоди і які після їх підписання стають її невід'ємними частинами.

В рамках Генеральної угоди 25.04.2007 р. між Банком (кредитор) та ДТПП «Комсервіс» (позичальник) був укладений кредитний договір №010/08/1901/105 (надалі - «Кредитний договір»), за змістом якого кредитор на положеннях та умовах цього договору, а також Генеральної угоди, укладеної мі сторонами, відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію (кредит) з визначеним лімітом та строком.

Додатковою угодою №8 від 02.11.2009 р. Кредитний договір було викладено в новій редакції, відповідно до п. 1.1 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 030 000,00 дол. США, а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Згідно з п. 4.1 Кредитного договору у вказаній редакції виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується заставою/іпотекою/порукою, оформленими в якості забезпечення за Генеральною угодою.

Додатковими угодами №№1-15 до Кредитного договору сторонами змінювалися умови кредитування, в тому числі розмір ліміту, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом, а також порядок його повернення на користь кредитора.

На виконання умов Договору у період з 14.05.2007 р. по 26.10.2009 р. Банком надавалися позичальнику грошові кошти, що підтверджується наявними матеріалах справи меморіальними валютними ордерами.

17.12.2013 р. між Банком (кредитор) та ДП «Промінструмент» (поручитель) було укладено договір поруки №12/56-4/1088 (з юридичною особою) (наділ - «Договір поруки»), за змістом п. 1.1 якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником (ДТПП «Комсервіс») виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов'язаний: повернути кредит у розмірі 1 715 740,00 дол. США; сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 4,0% річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, у т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором; сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором; сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, пов'язані з неналежним виконання позичальником умов кредитного договору.

Пунктом 2.2 Договору поруки №1 визначено, що поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов'язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов'язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі.

Згідно з п. 7.2 Договору поруки №1 цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін. Порука, встановлена договором, припиняється через 5 років від дня закінчення строку/настання терміну виконання забезпеченого зобов'язання.

Спір у справі виник у зв'язку із оспорюванням позивачем дійсності Договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Підставою для недійсності Договору поруки позивач вказує на те, що кінцевим терміном погашення кредиту за Кредитним договором є 04.10.2013 р., а Договір поруки був укладений 17.12.2013 р., тобто станом на день укладання спірного договору поручителем було забезпечено виконання зобов'язання строк якого вже настав і забезпечено виконання порушеного/простроченого зобов'язання.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні оспорюваного Договору поруки сторонами було погоджено всі істотні умови такого договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір поруки, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, оскільки для укладення договору поруки необхідна саме наявність у боржника обов'язку, який він має виконати перед кредитором, тобто дійсність зобов'язання щодо виконання якого надається порука. При цьому, відповідно до норм чинного законодавства, а саме параграфу 3 глави 49 Цивільного кодексу України не заборонено надання поруки по порушеному зобов'язанню.

Більш того суд відзначає, що останньою додатковою угодою №15 від 17.12.2013 р. до Кредитного договору сторонами був погоджений графік повернення кредитних коштів, останнім днем якого є 01.07.2014 р.

З огляду на викладене, станом на момент укладення оспорюваного Договору поруки, строк виконання грошового зобов'язання за Кредитним договором не настав, а відтак порукою було забезпечено дійсне грошове зобов'язання, чим спростовуються твердження позивача про зворотне.

При цьому, копія вказаної додаткової угоди №15 від 17.12.2013 р. до Кредитного договору була долучена позивачем до позовної заяви, а відтак звертаючись до суду із даним позовом позивач був обізнаний про існування даних обставин.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Договір поруки суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Дочірнього підприємства «Промінструмент» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.01.2016 р.

Суддя В.П. Босий