РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016Справа №910/31336/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Рада 7»
До Публічного акціонерного товариства «Київенерго»
Провизнання припиненими зобов'язань по договору
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гіневська-Фареник М.О.- дов. № б/н від 25.01.2016; Лепех Л.Л. - дов. № 360/07 від 12.01.2016;

від відповідача: Цуперяк І.В. - дов. № 91/2015/10/12-4 від 12.10.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - відповідач) про визнання припиненими зобов'язань за Договором № 521162 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.10.2007, що укладений між ТОВ «РАДА 7» та ПАТ «Київенерго», які виникли з 26.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі №910/31336/15 та призначено до розгляду на 15.01.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 15.01.2016 подав клопотання про здійснення фіксування судового процесу технічними засобами з наступного судового засідання.

Клопотання позивача про здійснення фіксування судового процесу технічними засобами судом розглянуто та задоволено.

Також представником позивача у даному судовому засіданні подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи, яка судом була розглянута та задоволена, а в судовому засіданні 15.01.2016 надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

13.01.2016 відповідач через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з тих підстав, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» не передбачає автоматичного розірвання договорів у сферах теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону, а лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Крім того, наголосив на безпідставності застосування до спірних правовідносин ст. 607 ЦК України та зазначив, що нормами ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання зобов'язання за договором припиненим.

У судовому засіданні 15.01.2016 на підстав статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 25.01.2016.

Представники позивача в судовому засіданні 25.01.2016 надав клопотання про долучення додаткових доказів по справі, яке судом було розглянуто та задоволено, а також усні пояснення по справі, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у даному судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 25.01.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2007 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго», (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» (абонент) укладено договір № 521162 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

За умовами п.п. 2.2.1., 2.2.2. договору енергопостачальна організація зобов'язується: постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього договору; підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією.

Відповідно до п. 4.1 договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2008.

Пунктом 4.9 договору сторони погодили, що договір припиняє своє дію в випадках взаємною згодою сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом; ліквідації сторін.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п. 4.2).

26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Одночасно було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Оскільки ТОВ «Рада 7» не є ані кінцевим споживачем послуг, які надаються ПАТ «Київенерго», ані теплопостачальною організацією, то у зв'язку із внесенням до законодавства України вище вказаних змін, ТОВ «Рада» з 26.04.2014 перестало бути виконавцем послуг з теплопостачання.

Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо розірвання з вказаної дати договору, то ТОВ «Рада» звернулось до господарського суду із позовом про розірвання з 26.04.2014 договору в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/22456/14, яке набрало законної сили 25.02.2015, розірвано договір № 521162 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 18 листопада 2004 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», з моменту набрання рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» зазначає, що у зв'язку з внесенням змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), тоді як позивач не є теплопостачальною організацією та відповідно з 26.04.2014 не мало права здійснювати нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та відповідно надавати такі послуги. Таким чином, у зв'язку з істотною зміною обставин та неможливістю подальшого надання таких послуг відповідач просить суд на підставі статті 607 Цивільного кодексу України визнати припиненими зобов'язання по договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521162 від 25.10.2007, укладений між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «РАДА 6», які виникли з 26.04.2014, оскільки з цієї дати позивач перестав бути виконавцем послуг з теплопостачання, а отже з цієї дати не має можливості виконувати свої зобов'язання за договором.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику». Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Статтею 714 Цивільного кодексу України також визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Правові засади припинення зобов'язання визначені Главою 50 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об'єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов'язання.

Водночас, суд не вбачає правових підстав для застосування положень ст. 607 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне.

Частинами 1, 3, 4 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного правочину) визначено, що суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору є виконавцем житлово-комунальних послуг. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Судом встановлено, що 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, ст. 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Одночасно, статтю 29 вказаного нормативно-правового акту було доповнено частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Проте, вказане прийняття змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачає ані автоматичного розірвання договорів у сферах теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону, ані припинення зобов'язань за такими договорами. Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

З огляду на зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА 7», скориставшись своїм правом на захист цивільних прав та інтересів судом, зверталось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про розірвання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521162 від 25.10.2007 з 26.04.2014.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі 910/22456/14 позовні вимоги задоволено частково. Договір № 521162 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 18 листопада 2004 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», розірвано з моменту набрання рішенням законної сили.

Вказане рішення суду набрало законної сили 25 лютого 2015 року, а тому саме з цієї дати зобов'язання за спірним договором є припиненими у зв'язку з його розірванням.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наведені позивачем обставини, у розумінні положень статті 607 ЦК України, не є підставою для припинення правовідносин сторін за укладеним договором з 26.04.2014.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

01.02.2016

Суддя Спичак О.М.