ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.01.2016 р. Справа№ 914/1736/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія, м.Львів

про розстрочку виконання рішення суду

у справі № 914/1736/15

за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_3, м.Київ

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія, м.Львів

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП, с.Новий Яр, Яворівський район, Львівська область

про стягнення 6 512 430,63 грн.

За участю представників сторін:

від позивача (стягувача) ОСОБА_4 головний юрисконсульт відділу стягнення Управління проблемних кредитів Львівської обласної дирекції Департаменту проблемних кредитів (довіреність №434/15 від 01.09.2015р.);

від відповідача-1 (заявник) ОСОБА_3 юрисконсульт (довіреність №11 від 11.06.2015р.);

від відповідача-2 (боржника-2) - не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія про розстрочку виконання рішення суду у справі №914/1736/15 за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_3 до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія, до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП про стягнення 6 512 30,63 грн.

Ухвалою суду від 29.09.2015р. прийнято заяву до розгляду та призначено її до судового розгляду на 11.01.2016р.

Ухвалою суду від 11.01.2016р. розгляд заяви відкладено на 25.01.2016р., з підстав наведених в даній ухвалі.

Представником заявника (боржник-1) подано письмове пояснення (вх.№2596/16 від 25.01.2016р.) в якому він зазначає, що доводи позивача наведені у запереченні на заяву про розстрочення виконання рішення є невірними і не заслуговують на увагу, з огляду на те, що позивачем не надано жодного доказу зловживання відповідачами своїми правами. Також у своєму поясненні представник заявника (боржник-1) зазначає, що твердження (висновок) позивача (стягувача) про те, що положення укладених відповідачем-1 з контрагентами договорів поставки дають підстави вважати про наявність у нього грошових коштів в обсязі та розмірах, необхідних для виконання зобовязань не відповідає фактичним обставинам, оскільки заявником (боржник-1) подано розрахунок обовязкових витрат які він має понести, а у випадку, якщо заявник (боржник-1) спрямує всі кошти на погашення заборгованості перед позивачем, то це неминуче призведе до зупинення його діяльності взагалі. Як зазначає відповідач-1 у своїх поясненнях, твердження позивача про нестачу заставленого товару не заслуговує на увагу, оскільки предметом даної справи є стягнення грошових коштів, а не стягнення заставного майна.

Крім того, представник заявника зазначив, що перший платіж згідно графіку ним зроблений, що підтверджується платіжним дорученням №3544 від 30.12.2015р. про оплату частини заборгованості в сумі 50 000,00 грн., з призначенням платежу на виконання рішення суду у справі №914/1736/15 погашення заборгованості по кредитному договору №010/P1-01-00-3-0/52 від 23.05.2013р.

В судовому засіданні представник заявника заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. підтримав повністю, просив її задоволити. В обґрунтування підстав для відстрочки посилається на важке фінансове становище, що робить неможливим одноразове повне виконання рішення суду. Зазначає, що стягнення в примусовому порядку коштів за рішенням суду, накладення арешту на кошти, які будуть надходити на рахунки у банку, призведе до зупинки підприємницької діяльності та в подальшому до банкрутства.

В судовому засіданні представник стягувача заперечив проти розстрочки виконання рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р., з тих же підстав, що були наведені у запереченні на заяву (вх.№769/16 від 11.01.2016р.), у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення від 10.08.2015р. просив відмовити повністю.

Зокрема зазначив, що умови укладених відповідачем-1 договорів поставки, які долучені до матеріалів справи дають підстави вважати про наявність у позичальника грошових коштів в обсязі та розмірах необхідних для виконання як поточних, так і прострочених платежів. Однак станом на поточну дату заборгованість за кредитним договором не погашена.

Позивач зазначає, що визнаючи наявний обсяг заборгованості за кредитним договором та в цілому погоджуючись із його умовами позичальник в межах даної справи оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, а з метою затягування строків розгляду справи поручитель звернувся до Господарського суду м.Києва із позовом про визнання договору поруки припиненим. Наведене на думку позивача свідчить про те, що позичальник та поручитель свідомо ухиляються від виконання рішення суду та зловживають своїми процесуальними правами.

Позивач зазначив, що є усі підстави вважати, що співвідповідачі мають наміри не лише не виконувати рішення суду, а й вчинити протиправні дії щодо переданого у заставу майна, що забезпечує вимоги позичальника за кредитним договором. Адже, 25.11.2015р. під час перевірки наявності, стану та умов збереження та використання переданого у заставу майна (товари в обороті) кредитором встановлено нестачу товарів на суму 7 416 986,36 грн.

Як стверджує позивач, позичальник всупереч ст.ст.32-33 ГПК України не довів наявність виключних підстав для розстрочення виконання рішення поручителем, оскільки заборгованість поручителя перед позичальником носить суто оптимізаційний характер та не безспірною, а грошові кошти одержані від реалізації виробничого комплексу в с.Новий Яр, буд.96 в першу чергу будуть скеровані для погашення заборгованості ТзОВ «ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП» перед АТ «УкрСиббанк» та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, позивач посилався на важкий фінансовий стан банку, рівень інфляції у державі, який також має бути врахований при розгляді заяви про розстрочку виконання рішення суду.

Відповідач-2 (боржника-2) явку повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, причин неявки представника та невиконання вимог ухвал суду не повідомив.

Станом на 25.01.2016р. від боржника-2 (відповідач-2) нормативно та документально обґрунтоване пояснення, щодо поданої заяви, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду заяви не надходили. Слід зазначити, що ухвалою суду від 11.01.2016р. явка боржника-2 (відповідач-2) не визнавалась обовязковою.

Розглянувши заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р., надавши оцінку доказам долученим на підтвердження обставин наведених у ній, заслухавши представника заявника та заперечення представника стягувача, суд встановив:

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. у справі №914/1736/15 позовні вимоги ПАТ ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія та з Товариства з обмеженою відповідальністю ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП на користь Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_2 ОСОБА_3 5 250 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 244 520,54 грн. заборгованість по відсотках, 1 017 910,09 грн. пені за невиконання зобовязань та 73 080,00 грн. судового збору. Всього на загальну суму 6 585 510,63 грн. (6 512 430,63 грн. заборгованості + 73 080,00 грн. судового збору).

Вищевказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2015р, відтак тоді ж набрало законної сили.

На виконання рішення, враховуючи роз»яснення Вищого господарського суду України викладене в абзаці 3 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (у редакції постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 16.12.2015 р. N 2) про те, що якщо кілька відповідачів, до яких було пред'явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов'язанням, господарським судом на кожного з боржників видається окремий наказ, який має містити застереження про те, що стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"), Господарським судом Львівської області було видано два накази про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія користуючись своїм процесуальним правом, наданим ст.121 ГПК України, просить суд розстрочити виконання рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. у справі №914/1736/15, згідно поданого графіку погашення боргу, а саме:

січень 2016р. 50 000,00 грн.;

лютий 2016р. 50 000,00 грн.;

березень 2016р. 500 000,00 грн.;

квітень 2016р. 500 000,00 грн.;

травень 2016р. 600 000,00 грн.;

червень 2016р. 700 000,00 грн.;

липень 2016р. 700 000,00 грн.;

серпень 2016р. 800 000,00 грн.;

вересень 2016р. 900 000,00 грн.;

жовтень 2016р. 1 000 000,00 грн.;

листопад 2016р. 700 000,00 грн.;

грудень 2016р. 85 510,54 грн., обґрунтовуючи тяжким фінансовим станом підприємства, наявністю інфляційних процесів в економіці, загрозою банкрутства та відсутністю коштів на банківських рахунках для одноразового повного виконання рішення суду.

В підтвердження обставин наведених у заяві боржник подав копію штатного розпису, прогноз руху коштів ТзОВ Торгово-промислова компанія, договора поставки товарів укладені з контрагентами та додаткові угоди до них; докази виконання договорів поставки, договорів на закупівлю сировини та товарів (видаткові накладні, довіреності, виписки з банківського рахунку про рух коштів) кошти від виконання яких, відповідач-1 планує спрямувати на погашення заборгованості перед позивачем, розрахунок обовязкових витрат які він має понести.

В обгрунтування підстав для розстрочки виконання постанови заявник вказує на важке фінансове становище, що робить неможливим виконання рішення суду одномоментно. Зазначає, що стягнення в примусовому порядку коштів за рішенням суду, накладення арешту на кошти, які будуть надходити на рахунки у банку, призведе до зупинки його підприємницької діяльності та банкрутства.

Отже на думку заявника, розстрочка виконання рішення суду дасть можливість безперервно проводити підприємницьку діяльність, та відповідно зробить реальною можливість поступового повернення заборгованості позивачу в повному обсязі.

Заявником подано докази оплати першої частини заборгованості, відповідно до запропонованого ним графіка, а саме платіжне доручення №3544 від 30.12.2015р. на суму 50 000,00 грн., з призначенням платежу на виконання рішення суду у справі №914/1736/15 погашення заборгованості по кредитному договору №010/P1-01-00-3-0/52 від 23.05.2013р.

Розглянувши заяву про розстрочку виконання рішення, заслухавши представника заявника та заперечення представника позивача, оцінивши докази подані в підтвердження обставин, якими обґрунтована заява, враховуючи подане стягувачем заперечення, суд дійшов висновку наявності підстав для часткового задоволення заяви про розстрочку виконання рішення.

При прийнятті ухвали суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання.

При цьому під розстрочкою виконання рішення суду слід розуміти виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

При цьому, норми чинного господарського процесуального законодавства не містять визначення "винятковий випадок", тому це поняття є оціночним, з огляду на ч.1 ст.43 ГПК України, та з врахуванням всіх обставин конкретної справи.

Як вказано у п.п.7.2. п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається із наданого заявником штатного розкладу, у нього працеваштовано 202 особи, отже обов"язком відповідача-1, невиконання якого може призвести до застосування встановленої чинним законодавством відповідальності, є виплата заробітної плати вказаним працівникам. Крім того, обов"язковому виконанню підлягають грошові зобов"язання по сплаті податків, зборів та інших обов"язкових платежів до бюджету, несплата яких призведе до застосування відповідальності та нарахування фінансових санкцій. Так, зокрема у як вбачається із долучених заявником доказів, у січні 2016 року сплаті підлягають податки і збори на загальну суму 371 000,00 грн. з яких єдиний соціальний внесок складає 67 000,00 грн., податок з доходів фізичних осіб 24 000,00 грн., військовий збір 4 000,00 грн., плата за землю 36 000,00 грн., податок на додану вартість 240 000,00 грн.

За наслідками моніторингу господарської діяльності заявника ним складено прогнозований план руху коштів на 2016 рік, що дає підстави стверджувати про фінансову можливість поступового погашення боргу перед банком та продовження господарської діяльності товариства.

Твердження представника позивача про те, що умови укладених відповідачем-1 договорів поставки дають підстави вважати про наявність у позичальника грошових коштів в обсязі та розмірах необхідних для виконання як поточних, так і прострочених зобов"язань є необгрунтованими, оскільки значна частина коштів спрямовується на сплату податків, зборів та інших обов"язкових платежів до бюджету, оплату заробітної плати. Спрямувавши усі фінансові надходження на повне одноразове виконання рішення суду, заявник не виконає обов"язкові грошові зобов"язання перед бюджетом та працівниками, що призведе до зупинення господарської діяльності з подальшими негативними наслідками, як для працівників, які позбудуться робочих місцьу зв»язку з необхідністю їх скорочення, так і для юридичної особи в цілому.

Посилання представника позивача про намагання відповідача-1 ухилитись від виконання рішення суду спростовується наданим заявником платіжним дорученням №3544 від 30.12.2015р. про сплату 50 000,00 грн., з призначенням платежу на виконання рішення суду у справі №914/1736/15 погашення заборгованості по кредитному договору №010/P1-01-00-3-0/52 від 23.05.2013р.

Безпідставним є висновок представника позивача про ухилення від відповідальності відповідача-1 у зв"язку із його зверненнями до банку зокрема із листами вих. №35 від 27.01.2015р. про можливість реструктуризації боргу, вих.№92 від 14.04.2015р. про зобов"язання погасити борг до 31.12.2015р. у відповідності до наведеного графіку, з листом за вих № 124 від 03.06.2015р. про оплату боргу до 31.12.2015р. Оскільки позивач не надав доказів погодження запропонованих відповідачем-1 графіків погашення боргу. А сам факт звернення відповідача-1 із вказаними листами навпаки свідчить про визнання ним своїх грошових зобов"язань перед банком та намагання виконати їх, однак не одномоментно, а поступово, з найменшими втратами для своєї господарської діяльності.

Оскарження відповідачем-1 рішення суду у даній справі до Львівського апеляційного господарського суду та звернення відповідача-2 із позовом про визнання договору поруки припиненим є реалізацією відповідачами їх процесуальних прав та не може свідчити про ухилення від виконання рішення суду.

Посилання позивача на нестачу переданого у заставу товару не заслуговує на увагу, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення коштів, а не звернення стягнення на заставне майно.

Відтак, позивачем не подано належних та допустимих доказів на спростування заяви про розстрочку виконання рішення суду.

Розглянувши подану заяву, дослідивши обставини, які наведені заявником в обгрунтування підстав для застосування розстрочки, проаналізувавши подані докази, з метою недопущення банкрутства та надання відповідачу-1 можливості здійснювати господарську діяльність та проводити поступове погашення боргу стягнутого рішенням господарського суду Львівської області від 10.08.2015р., з огляду на той факт, що заявник перебуває у важкому фінансовому становищі, зважаючи на необхідність задоволення господарських інтересів обох сторін та не допущення можливих негативних наслідків примусового виконання рішення суду у встановлені законодавством строки, водночас, враховуючи вчинення відповідачем-1 дій спрямованих на добровільне виконання рішення шляхом проведення часткової оплати в сумі 50 000,00 грн., суд вважає за можливе частково задоволити заяву, розстрочивши виконання рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. по відношенню до відповідача-1 строком на 12 місяців шляхом сплати починаючи з січня 2016р. заборгованості щомісячними платежами за наступним графіком:

січень 2016р. 50 000,00 грн.;

лютий 2016р. 50 000,00 грн.;

березень 2016р. 500 000,00 грн.;

квітень 2016р. 500 000,00 грн.;

травень 2016р. 600 000,00 грн.;

червень 2016р. 700 000,00 грн.;

липень 2016р. 700 000,00 грн.;

серпень 2016р. 800 000,00 грн.;

вересень 2016р. 900 000,00 грн.;

жовтень 2016р. 1 000 000,00 грн.;

листопад 2016р. 700 000,00 грн.;

грудень 2016р. 85 510,63 грн.

Слід зазначити, що позивачем вказано суму платежу у грудні 2016 року 85 510,54 грн., однак зважаючи що загальна сума, яка стягнута рішенням суду становить 6 585 510,63 грн., відтак сума останнього платежу у грудні 2016р. має становити 85 510,63 грн.

Рішення суду не підлягає розстрочці по відношенню до відповідача-2, оскільки він не звертався із такою заявою, а відповідач-1 не уповноважений на звернення із заявою про розстрочку виконання рішення суду в інтересах відповідача-2.

Суд звертає увагу на той факт, що ухвала про розстрочку виконання постанови підлягає виконанню на підставі п.2 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", тому відповідний наказ у такому випадку не видається.

Ухвала про розстрочку виконання рішення має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і є обов'язковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного судового наказу у межах відкритого виконавчого провадження (див. рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 N 5-рп/2013 зі справи N 1-7/2013). Якщо виконавче провадження відкривається після винесення ухвали господарського суду про відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення, то таке виконання має здійснюватися на підставі та з урахуванням як раніше виданого судом наказу, так і відповідної ухвали. Вказане узгоджується із позицією Вищого господарського суду України викладеною в абзаці 6 п.п.7.8. п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.33, 34, 43, 86, 121 ГПК України, господарський суд,

У Х В А Л И В :

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. у справі №914/1736/15 на 12 місяців задоволити частково.

2. Розстрочити виконання рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2015р. у справі № 914/1736/15 строком на 12 місяців, щодо солідарного стягнення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова компанія (79034, Львівська область, м.Львів, вул.Литвиненка, буд.3; ) шляхом стягнення заборгованості щомісячними платежами за наступним графіком:

січень 2016р. 50 000,00 грн.;

лютий 2016р. 50 000,00 грн.;

березень 2016р. 500 000,00 грн.;

квітень 2016р. 500 000,00 грн.;

травень 2016р. 600 000,00 грн.;

червень 2016р. 700 000,00 грн.;

липень 2016р. 700 000,00 грн.;

серпень 2016р. 800 000,00 грн.;

вересень 2016р. 900 000,00 грн.;

жовтень 2016р. 1 000 000,00 грн.;

листопад 2016р. 700 000,00 грн.;

грудень 2016р. 85 510,63 грн.

3. У задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю ТПК-ПРОФІЛЬ-ГП відмовити.

4. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки вказані у ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно вимог ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Суддя Сухович Ю.О.