ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.16р. Справа № 904/9856/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар", м. Южне, Одеська область

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Райагрохім", с. Леніна, Криничанський район, Дніпропетровська область

про стягнення 310 676,55 грн. за договором купівлі-продажу

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. № 54 від 31.03.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. б/н від 30.11.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Райагрохім (далі - відповідач) суму неустойки за договором купівлі-продажу товару № 12/05/14/4 від 12.05.2014 р. у загальному розмірі 310 676,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу товару № 12/05/14/4 від 12.05.2014 р. в частині своєчасної та повної поставки товару.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2015 р. порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 07.12.2015 р.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що, відповідно до п. 3.1. договору ціна товару визначається в додаткових угодах до цього договору відповідно до формули, яка передбачає необхідність укладення додаткової угоди на момент здійснення поставки. Також, п. 4.1. договору встановлено, що на момент поставки товару ціна корегується згідно п. 3.1. або п. 3.2. цього договору, про що також укладається додаткова угода. Оскільки Позивач не звертався до Відповідача з пропозицією щодо укладення окремих додаткових угод, як наслідок, на думку Відповідача, у Позивача відсутні підстави для нарахування неустойки.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 07.12.2015 р. продовжено строк розгляду справи до 26.01.2016 р., оголошено перерву до 18.01.2016 р., з 18.01.2016 р. оголошувалась перерва до 26.01.2016 р.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.01.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" (далі - покупець, позивач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Райагрохім" (далі - продавець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу товару № 12/05/14/4 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупця насіння соняшнику (далі - товар) або високо-олеїнове насіння соняшнику (далі - високо-олеїновий товар), який знаходиться на елеваторах, зазначених у пункті 5.1 договору (далі - елеватор), на вибір продавця, а покупець зобовязується прийняти товар або високо-олеїновий товар і оплатити його вартість у відповідності до умов договору.

У пункті 10.1. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2014 р., а стосовно невиконаних сторонами зобов'язань - до повного їх виконання.

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 2.1. договору загальна кількість товару або високо-олеїнового товару становить 800,000 тонн +/-10% за вибором продавця та визначається згідно з складськими квитанціями на зерно, що видаються елеватором.

У пункті 5.1. договору сторони встановили, що продавець здійснює поставку високо-олеїнового товару або товару в повному обсязі на умовах EXW ТОВ „Привільнянське ХЗП (адреса: 52405, Дніпропетровська обл., Солонянський район, сел. Жданове, вул. Шосейна, 1) в термін до 20 листопада 2014 року включно. Строки поставки та місця поставки (елеватори) окремих партій високо-олеїнового товару або товару визначаються сторонами в додаткових угодах до договору. Датою поставки та переходу права власності на високо-олеїновий товар або товар від продавця до покупця вважається дата оформлення складської квитанції на високо-олеїновий товар на імя покупця, що видається елеватором.

У розділі 3 договору сторони погодили умови щодо ціни та загальної вартості товару.

Ціна 1 метричної тонни високо-олеїнового товару визначається в додаткових угодах до договору відповідно до наступної формули: КЦТ = ЦЗС + Д, де КЦТ - ціна високо-олеїнового товару в гривнях, включаючи 20% ПДВ; ЦЗС - ціна за 1 тонну товару, з урахуванням ПДВ, звичайного (не високо-олеїнового) соняшнику, що визначається як середньоринкова закупівельна ціна 1 тонни звичайного (не високо-олеїнового) соняшнику, яка пропонується на момент укладення сторонами додаткової угода до договору, за звичайний (не високо-олеїновий) соняшник наступними зернотрейдерами: ТОВ "Кернел-Трейд", ПрАТ "Креатив", ТОВ "ОСОБА_3 Україна", ТОВ "АТ Каргілл" на елеваторі; Д - сума доплати за "високо-олеїновість" в гривнях, включаючи 20% ПДВ, яка є фіксованою і складає 45 доларів США за 1 тонну високо-олеїнового товару в перерахунку по курсу купівлі долара США на міжбанківському ринку, визначеному за даними, розміщеними на сайті www.mezhbank.org.ua на дату, що передує дню підписання додаткової угоди до договору, в якій визначатиметься ціна відповідної партії високо-олеїнового товару (пункт 3.1. договору)

Згідно з п. 3.2. договору у випадку поставки товару з вмістом олеїнової кислоти менше ніж 82% ціна товару визначається у відповідності з умовами пункту 3.1. договору щодо визначення ціни звичайного (не високо-олеїнового) соняшнику.

Відповідно до п. 3.3. договору остаточні розрахунки сторін відбудуться до 1 грудня 2014 року. Остаточна вартість товару або високо-олеїнового товару зменшується на 18% річних, нарахованих на суму здійсненної передоплати відповідно до пункту 4.1. договору з дати перерахування коштів до дати проведення остаточних розрахунків сторін.

Як передбачено п. 3.4. договору, у разі збільшення курсу долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату визначення ціни відповідно до пункту 3.1. або пункту 3.2. договору більш ніж на 0,1 грн. в порівнянні із курсом долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату здійснення покупцем оплати згідно пунктом 3.3. договору, розмір перерахованих коштів для здійснення нарахування 18% річних (пункт 3.3. договору) підлягає перерахуванню в наступному порядку: 1) розраховується коефіцієнт (К) коригування суми по кожному платіжному дорученню за формулою: К = курс купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату визначення ціни відповідно до пункту 3.1. або пункту 3.2. договору, розділений на курс купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату здійснення покупцем передоплати згідно з пунктом 4.1. договору; 2) сума перерахованих коштів згідно пунктом 4.1. договору підлягає коригуванню за наступною формулою: сума коштів перерахованих за кожним платіжним дорученням, помножена на відповідний коефіцієнт (К). Відповідний перерахунок здійснюється на дату визначення ціни згідно з пунктом 3.1. або 3.2. договору.

Згідно з приписами частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, у пункті 4.1. договору сторони визначили, що покупець здійснює передоплату за обєм товару у кількості 80,177 тон за ціною 4 404, 00 грн., у тому числі ПДВ, у розмірі 734,00 грн. після отримання від продавця факсових або сканованих копій наступних документів, а саме: рахунку фактури із зазначенням: кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ всього до сплати.

На виконання взятих на себе зобов'язань, у відповідності до умов пункту 4.1. договору, позивачем було сплачено відповідачу попередню оплату в сумі 353 099,51 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с.22).

18.11.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1, в якій сторони домовились про наступне:

- відповідно до пункту 3.1. договору ціна за 1 тону товару звичайного (невисоко-олеїнового) соняшнику на партію товару в розмірі 40,000 тн., складає 5 000,00 грн. плюс ПДВ 1 000,00 грн., а всього з ПДВ 6 000,00 грн.;

- відповідно до п. 3.1. договору сума доплати за „високо-олеїновість товару в гривнях на дату укладання цієї додаткової угоди, на партію товару в розмірі 40,000 тн, складає 574,86 грн. плюс ПДВ 114,99 грн., а всього 689,85 грн.;

- ціна високо-олеїнового товару відповідно до п. 3.1., на партію товару в розмірі 40,000 тн., 5 574,88 грн. плюс ПДВ 1 114,97 грн., а всього з ПДВ 6 689,85 грн.

- загальна вартість товару за договором поставки № 12/05/14/4 від 12.05.2014 р. в об'ємі 40,000 тн., розрахована на підставі ціни товару, встановленої у пункті 3 цієї додаткової угоди, зменшується відповідно до умов п. 3.4. та складає 160 805,60 грн. плюс ПДВ 32 161,12 грн., а всього з ПДВ 192 966,72 грн.

- остаточна ціна товару, за якою покупець проводить розрахунок за соняшник врожаю 2014 року за договором поставки № 12/05/14/4 від 12.05.2014 р. в об'ємі 40,000 тн. складає 4 020,14 грн. плюс ПДВ 804,03 грн., а всього ціна з ПДВ 4 824,17 грн. за одну метричну тону залікової ваги товару (а.с.23).

У відповідності до вказаної додаткової угоди відповідачем було поставлено позивачу товар у кількості 40,000 тон за ціною 4 020,14 грн. без ПДВ на загальну суму 192 966,72 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000007 від 18.11.2014 р. (а.с.25), складською квитанцією на зерно № 898 від 18.11.2014 (а.с.24) та актом прийому-передачі від 18.11.2014 (а.с.27).

Крім того, 19.11.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 2, в якій сторони домовились про наступне:

- відповідно до пункту 3.1. договору ціна за 1 тону товару звичайного (невисоко-олеїнового) соняшнику на партію товару в розмірі 36,000 тн., складає 5 000,00 грн. плюс ПДВ 1 000,00 грн., а всього з ПДВ 6 000,00 грн.;

- відповідно до п. 3.1. договору сума доплати за „високо-олеїновість товару в гривнях на дату укладання цієї додаткової угоди, на партію товару в розмірі 36,000 тн., складає 572,25 грн. плюс ПДВ 114,45 грн., а всього 686,70 грн.;

- ціна високо-олеїнового товару відповідно до п. 3.1., на партію товару в розмірі 36,000 тн. складає 5 572,25 грн. плюс ПДВ 1 114,45 грн., а всього з ПДВ 6 686,70 грн.

- загальна вартість товару за договором поставки № 12/05/14/4 від 12.05.2014 р. в об'ємі 36,000 тн., розрахована на підставі ціни товару, встановленої у пункті 3 цієї додаткової угоди, зменшується відповідно до умов п. 3.4. та складає 144 725,04 грн. плюс ПДВ 28 945,01 грн., а всього з ПДВ 173 670,05 грн.

- остаточна ціна товару, за якою покупець проводить розрахунок за соняшник врожаю 2014 року за договором поставки № 12/05/14/4 від 12.05.2014 р. в об'ємі 36,000 тн. складає 4 020,14 грн. плюс ПДВ 804,03 грн., а всього ціна з ПДВ 4 824,17 грн. за одну метричну тону залікової ваги товару

- покупець з урахуванням вже проведеної попередньої оплати здійсненої відповідно до п. 4.1. договору проводить доплату за товар в обємі 76,000 тон у розмірі 11 281,05 грн. плюс ПДВ 2 256,21 грн., а всього з ПДВ 13 537,26 грн. (а.с.27).

Так, відповідачем було поставлено позивачу товар у кількості 36,00 тон за ціною 4 020,14 без ПДВ на суму 173 670,05, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000008 від 19.11.2014 р. (а.с.30), складською квитанцією на зерно № 908 від 19.11.2014 р. (а.с.28) та актом прийому-передачі від 19.11.2014 р. (а.с.31).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що станом на 20.11.2014 р. (граничний строк поставки товару в обсязі 800,00 тон +/- 10%) фактично відповідач поставив позивачу товар в обсязі лише 76,00 тон.

Таким чином, мінімальний розрахунковий обєм недопоставленого відповідачем товару за договором купівлі-продажу складає 644,00 т. (800 т. -10% - 76,00т.), а, враховуючи положення п. 4.1. договору, вартість непоставленого товару становить 2 836 176,00 грн. (644,00 т. х 4 404,00 грн. = 2 836 176,00 грн.)

Отже, виходячи з умов договору купівлі-продажу, а саме: пунктів 3.3., 4.2. та 5.1, обовязок відповідача поставити решту частини обєму товару не пов'язаний з обовязком відповідача щодо його попередньої оплати.

Враховуючи, що між сторонами будь-яких додаткових угод щодо зміни основного місця і строку поставки товару не було укладено, діючими залишаються визначені сторонами основні умови договору купівлі-продажу щодо місця поставки та строку поставки (до 20.11.2014 р.).

Докази виконання відповідачем зобовязання щодо поставки товару у кількості, обумовленої пунктом 2.1. договору, у матеріалах справи відсутні.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

При цьому, суд зазначає, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов'язання, визначено частиною 2 статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Разом з цим, частиною 1 статті 617 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо воно доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Таким чином, порушення зобов'язання за відсутності вини вважається випадком, який унеможливлює його виконання як непереборною силою, так і будь-якою іншою обставиною, настання якої боржник не міг передбачити.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у разі недопоставки високо-олеїнового товару або товару у кількості та у строк, вказаний у договорі, продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого високо-олеїнового товару або товару, за кожен день прострочення, але не більше 10% від вартості недопоставленого товару.

У зв'язку з допущеним відповідачем простроченням поставки товару позивач нарахував неустойку за період з 20.11.2014 р. по 20.05.2015 р. у сумі 731 834,77 грн., яку розрахував у відповідності до умов пункту 7.1. договору, та обмежив розраховану суму до 310 676,55 грн., що складає 10% від вартості недопоставленого в строк товару, яку просить суд стягнути з відповідача.

Вказаний розрахунок не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, оскільки позивач неправомірно включив в період прострочення 20.11.2014 р., оскільки вказаний день згідно з умовами пункту 5.1. договору є граничним для виконання обов'язку відповідачем щодо поставки товару.

Отже, розрахунок неустойки має бути наступним: загальна вартість товару становить 2 836 176,00 грн. (644 т. х 4 404,00 грн. (п. 4.1. договору) = 2 836 176,00 грн.), сума неустойки становить 609 972,10 грн., а з врахуванням п. 7.1. договору 10% від вартості недопоставленого товару становить 283 617,60 грн. (2 836 176,00 грн. х 10%)

В той же час, суд відзначає, що із боку позивача не було вчинено дій на досягнення належного виконання умов договору та не було запропоновано до підписання додаткову угоду, яка б визначала та фіксувала ціну на залишковий обсяг непоставленого товару.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення судом розміру присудженої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним на визначених законом підставах.

Водночас, виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальності, які встановленні договором або актом цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що справедливим у даному спорі буде покладення відповідальності за порушення умов договору на обох сторін, а адекватним та відповідним допущеному порушенню умов договору, враховуючи поведінку обох сторін та причини такого порушення, буде стягнення з відповідача штрафу у розмірі 141 808,80 грн. (50% від суми, що підлягає до стягнення).

Згідно з частиною 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки суд прийшов до висновку, що даний спір виник з вини обох сторін, судовий збір покладається на позивача та відповідача у рівних частинах.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Райагрохім" (52370, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Леніна, ідентифікаційний код 30791477) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дельта Вілмар" (65481, Одеська область, м. Южне, вулиця Індустріальна, будинок 6; ідентифікаційний код 36369434) 141 808,80 (сто сорок одна тисяча вісімсот вісім грн. 80 коп. ) - неустойки, 2 127,14 грн. (дві тисячі сто двадцять сім грн. 14 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 01.02.2016р.

Суддя ОСОБА_4