ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р. Справа № 909/1266/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Калашник В. О. ,

секретар судового засідання Кричовський Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 "ПриватБанк",

вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ,49094

до відповідача: Фізичної-особи підприємця ОСОБА_2

вул. С.Стрільців,15а/1,м. Івано-Франківськ,76000

про розірвання договору суборенди приміщення від 01.09.10, а також зобов'язання відповідача, Фізичну-особу підприємця ОСОБА_2 прийняти у ПАТ КБ "ПриватБанк" приміщення, що знаходиться за адресою: вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, загальною площею 197,8 кв. м., за актом приймання-передачі.

за участю:

Від позивача: ОСОБА_3 - юрисконсульт (довіреність № 1408-О від 25.04.14)

Від відповідача: ОСОБА_4 - адвокат, (договір про надання правової допомоги від 26.11.15)

Встановив:

В судовому засіданні 22.12.15 оголошено перерву до 10:30год 20.01.16.

В судовому засіданні 02.02.16 оголошено перерву до 10:00 год 03.02.16.

Позивач, Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк "Приватбанк" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про розірвання договору суборенди приміщення від 01.09.10, укладеного з відповідачем ОСОБА_5 особою-підприємцем ОСОБА_2, а також зобов'язання відповідача, прийняти у ПАТ КБ "ПриватБанк" приміщення, що знаходиться за адресою: вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, загальною площею 197,8 кв. м., за актом приймання-передачі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, між сторонами у даній справі 01.09.10 укладено договір суборенди приміщення, за умовами якого орендар передав , а суборендар прийняв у тимчасове користування ( суборенду) приміщення , які знаходяться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд 15 , а саме: перший поверх площею 112,8 кв.м.; 5 поверх площею 85,0 кв.м., загальна площа орендованих приміщень складає 197,8 кв.м.

Дія договору починається з 01.08.2013 та закінчується 30.06.2016.

Умовами договору сторонами погоджено, що місячна плата за користування приміщенням встановлена за згодою сторін і складала на час укладення договору 145,00 грн. за 1 кв.м., а всього 28681,00 в місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

Відповідно до п.1.4 Договору приміщення надано орендареві для використання його у банківській діяльності суборендаря.

Однак, із зміною економічної ситуації в країні, що призвело до зростання ціни на нерухомість, орендодавцем збільшено орендну плату, а тому позивачем прийнято рішення про дострокове припинення договору суборенди та звільнення займаного приміщення. Крім цього, при прийнятті вказаного рішення, останнім враховано також той факт , що спірне приміщення не відповідає вимогам ДБН В.1.1-7/2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об"єктів будівництва" з невідповідності евакуаційних шляхів.

У зв"язку з тим, що ОСОБА_1 перестав використовувати частину приміщень, він звернувся до відповідача з листом від 14.05.2014, в якому просив укласти додаткову угоду про звільнення 5 поверху площею 85,0 кв.м будинку №15 по вул. Січових Стрільців суборендарем , а тому його слід виключити з договору.

Листом №Е.52.0.0.0/4-29 від 16.06.15 позивач повідомив орендодавця, що орендовані приміщення повністю звільнені, та запропоновано підписати акт приймання-передачі орендованого майна.

Однак, жодних дій спрямованих на врегулювання спірної ситуації з боку відповідача вжито не було.

В зв"язку з тим , що орендовані приміщення Банком звільненні, позивач звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про розірвання договору суборенди приміщення від 01.09.10, а також зобов'язання відповідача, прийняти у ПАТ КБ "ПриватБанк" приміщення за актом приймання-передачі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, вважає їх необгрунтованими та безпідставними, свої заперечення щодо позову, виклав у відзиві від 27.11.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідно до пункту 7.4 договору суборенди, цей договір може бути припинений відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Оскільки, сторонами не порушено істотних умов договору , відповідач вважає, що вказаний договір не може бути розірваний за рішенням суду.

Крім цього, відповідач вважає, що ініціюючи дострокове припинення договору , позивач повинен був надати відповідачу та власнику приміщень належним чином оформлену додаткову угоду у трьох примірниках для розгляду і підписання у запропонованій редакції.

Однак, проекту додаткової угоди на адресу відповідача не надходило.

Отже, в порядку досудового врегулювання спору, пропозиція позивача щодо дострокового розірвання договору суборенди сторонами не розглядалась.

З огляду на викладені обставини , представник відповідача просить суд в позові відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні доводи представників сторін, дослідивши обставини у справі і подані сторонами докази, оцінивши їх в порядку ст. 43 ГПК України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Між сторонами у даній справі 01.09.10 укладено договір суборенди приміщення, за умовами якого орендар передав , а суборендар прийняв у тимчасове користування ( суборенду) приміщення , які знаходяться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд 15 , а саме: перший поверх площею 112,8 кв.м.; 5 поверх площею 85,0 кв.м., загальна площа орендованих приміщень складає 197,8 кв.м.

Дія договору починається з 01.08.2013 та закінчується 30.06.2016.

Умовами договору сторонами погоджено, що місячна плата за користування приміщенням встановлена за згодою сторін і складала на час укладення договору 145,00 грн. за 1 кв.м., а всього 28681,00 в місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці).

Відповідно до п.1.4 Договору приміщення надано орендареві для використання його у банківській діяльності суборендаря.

14.05.2014 позивач звернувся до відповідача із листом, в якому вказав, що в зв"язку з тим, що ОСОБА_1 перестав використовувати частину приміщень, останній просить укласти додаткову угоду в якій, 5 поверх площею 85,0 кв.м будинку №15 по вул. Січових Стрільців суборендарем звільняється , а тому його слід виключити з договору.

Листом №Е.52.0.0.0/4-29 від 16.06.15 позивач повідомив орендодавця, що орендовані приміщення повністю звільнені, та запропоновано підписати акт приймання-передачі орендованого майна.

Предметом спору між Банком та відповідачем є дострокове розірвання договору суборенди нерухомого майна на підставі ст. 652 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 774 ЦК України, до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір оренди землі від 10.10.2006 року.

В спірному випадку правовідносини між сторонами по справі виникли на підставі договору суборенди. приміщення від 01.09.10.

Частина 6 ст. 283 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) вказує на те, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Пунктом 7.4 Договору суборенди приміщення сторонами узгоджено, що договір може бути припинений відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Пунктом 7.8 Договору визначено, що усі спори пов"язані з договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання його умов, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. При чому, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

В нормі ч.2 ст.652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Позивач зазначає, що у зв'язку зі скрутною економічною ситуацією, що склалася в Україні через настання світової фінансової кризи, що негативно вплинула на діяльність банківської системи країни, ним було прийнято рішення про звільнення орендованого приміщення та розірвання договору оренди.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що економічна криза в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін договору, та не може бути підставою для його розірвання на користь однієї з них.

Щодо твердження позивача про нерентабельність та неприбутковість філії банку, то слід вказати, що зазначене стосується діяльності позивача, ризик зміни обставин щодо доцільності його знаходження в орендованому приміщенні цілком покладається на нього та не може бути ризиком іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Відповідно до ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Наведеним спростовуються посилання позивача в обґрунтування своїх тверджень на збитковість його господарської діяльності у період фінансової світової кризи в разі подальшого користування нежилим приміщенням та внесенням орендної плати.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.02.2012 року у справі №2-52-09.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивач не довів обставини, які б підтверджували сукупність і наявність вказаних чотирьох умов, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України, та не подав доказів, у розумінні ст.33 ГПК України, стосовно того, що у зв'язку з фінансовою кризою, виконання спірного договору суборенди сторонами призвело до порушення їхніх майнових інтересів та позбавило позивача, який був зацікавлений в укладенні цього договору, того, на що він розраховував.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

З врахуванням вимог норм ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного , у відповідності до ст.124 Конституції України, ст. ст. 11, 651, 652, 759, 774 Цивільного кодексу України, ст. 42, 44, 188, 283 Господарського кодексу України, ст. 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк "Приватбанк" до відповідача, ОСОБА_5 особа-підприємець ОСОБА_2 про розірвання договору суборенди приміщення від 01.09.10, а також зобов'язання відповідача, прийняти у ПАТ КБ "ПриватБанк" приміщення за актом приймання-передачі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.02.16

Суддя Калашник В. О.