ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016р. Справа№ 914/2587/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Інтернешинал вуд компані, с. Підгородне Золочівського району Львівської області

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Пластфарма, м. Київ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Біопластфарма, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Українські біотехнологічні інвестиції, м.Львів

про стягнення 96 807 грн. 39 коп.

Суддя Морозюк А.Я.

при секретарі Дзедзінській Ю.К.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача-1: ОСОБА_1-представник

від відповідача-2: не зявився

від третьої особи: не зявився

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Інтернешинал вуд компані до Товариства з обмеженою відповідальністю Пластфарма та Товариства з обмеженою відповідальністю Біопластфарма про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 96 807,39 грн. основного боргу.

Ухвалою суду від 18.07.2014 року порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Ухвалою суду від 09.09.2014 р. залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Українські біотехнологічні інвестиції.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р. (головуючий суддя Коссак С.М., суддя Кидисюк Р.А., суддя Манюк П.Т.) позов задоволено повністю, стягнуто солідарно з ТзОВ Пластфарма та ТзОВ Біопластфарма на користь ТзОВ Інтернешинал вуд компані 96 807,39 грн. основного боргу та 1 936,16 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 р. рішення господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015 р. касаційну скаргу ТОВ Пластфарма задоволено частково, рішення господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 р. у справі №914/2587/14 скасовано, справу №914/2587/14 передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Внаслідок автоматизованого розподілу, справу №914/2587/14 при новому розгляді розподілено судді Морозюку А.Я.

Ухвалою суду від 23.11.2015 р. справу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в засіданні на 22.12.2015 р.

В судовому засіданні 22.12.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Ухвалою суду від 22.12.2015 р. у звязку з неявкою представників відповідачів та третьої особи, неподанням витребуваних доказів, та за клопотанням відповідача-1 розгляд справи відкладено на 12.01.2016 р.

Ухвалою суду від 12.01.2016 р. у звязку з неявкою представників позивача, відповідачів та третьої особи, неподанням витребуваних доказів, та за клопотаннями позивача і відповідача-1 розгляд справи відкладено на 20.01.2016 р.

В судове засідання 20.01.2016 р. позивач явки повноважного представника повторно не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце судового засідання(повідомлення про вручення поштового відправлення наявне в матеріалах справи).

Відповідач-1 у поданому суду 20.01.2016 р. відзиві на позовну заяву, а його представник в судовому засіданні 20.01.2016 р. проти позову заперечив, просить відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи повторну неявку в судове засідання представників позивача, відповідача-2 та третьої особи(належно повідомлених про час та місце судового засідання), а також зважаючи на неможливість подальшого відкладення розгляду справи з огляду на встановлений ст.69 ГПК України строк розгляду спору та відсутність поданих суду клопотань про його продовження, відсутність будь-яких інших клопотань учасників судового процесу, суд приходить до висновку про розгляд справи та прийняття рішення за відсутності представників позивача, відповідача-2 та третьої особи, в порядку ст.75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, дослідивши і оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Між ТзОВ Українські біотехнологічні інвестиції (продавець, третя особа у справі) та ТзОВ Пластфарма(покупець, відповідач-1 у справі) укладено Договір купівлі продажу майна від 23 серпня 2012 року, за яким продавець зобовязується передати у власність покупцю, а покупець зобовязується приняти та оплатити майно, перелік, кількість та ціна якого зазначені в додатку №1 до Договору купівлі-продажу(п.1.1). Покупець зобовязаний прийняти майно і розрахуватися за нього не пізніше одного місяця з моменту отримання майна, шляхом перерахування коштів на рахунок продавця (п.2.2,п.3.1).

На підтвердження факту передачі та приймання майна, до позовної заяви додано і в матеріалах справи наявний підписаний продавцем і покупцем та скріплений їх печатками Акт приймання передачі майна згідно Договору купівлі - продажу майна від 23.08.2012 р., який датовано 27 серпня 2012 р., за яким продавець передав, а покупець прийняв майно згідно переліку на загальну суму 96 807,39 грн.

Окрім цього, між ТзОВ Українські біотехнологічні інвестиції (цедент, третя особа у справі) та ТзОВ Інтернешинал вуд компані(цесіонарій, позивач у справі) згідно зі ст.512-519 Цивільного кодексу України укладено Договір про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30 серпня 2012 року, за яким цедент (ТзОВ Українські біотехнологічні інвестиції), що виступав продавцем по Договору купівлі - продажу майна б/н від 23.08.12 року (основний договір) з ТзОВ Пластфарма (далі боржник), передає, а цесіонарій (ТзОВ Інтернешинал вуд компані) приймає на себе право вимоги від боржника виконання зобовязання за основним договором, що належить цеденту(п.1.1). Пунктом 1.2. договору передбачено право вимоги, що належить цесіонарію, в сумі 96 807,39 грн.

На виконання умов Договору про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30 серпня 2012 року, сторонами складено та підписано Акт прийому передачі від 30 серпня 2012 року.

В матеріалах справи наявна вимога позивача від 28.03.2013 року, адресована відповідачу 1, про необхідність сплати ним заборгованості на суму 96 807,39 грн.

У відповіді від 12.04.13 вих. 14/1 на вимогу відповідач 1 визнав заборгованість на суму 96 807, 39 грн. у повному обсязі, зобовязався її сплатити до 01.01.2014 року.

Однак на момент розгляду справи зазначена заборгованість відповідачем-1 позивачу не сплачена, що і стало причиною виникнення даного спору та звернення позивача з позовом до суду.

Згідно ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вищий господарський суд України у своїй постанові від 03.11.2015 р. (якою скасовано рішення господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 р. у даній справі та передано справу №914/2587/14 на новий розгляд до господарського суду Львівської області) зазначив, що при новому розгляді місцевому господарському суду необхідно встановити наявність/відсутність у відповідача-1 заборгованості за договором купівлі-продажу майна від 23.08.2012 та наявність/відсутність у позивача права вимоги вказаного боргу з відповідачів, розглянути питання призначення відповідної судової експертизи та прийняти рішення згідно норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до конкретних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи (і на це вказує відповідач-1 у поданому суду 20.01.2016 р. відзиві на позовну заяву), пунктом 6.5 Договору купівлі продажу майна від 23 серпня 2012 року передбачено, що передача прав та обовязків за даним Договором однією із Сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього з іншою Стороною.

Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із змісту вищенаведеного вбачається, що за загальним правилом для заміни кредитора згода боржника не є обов'язковою.

Разом з тим, зазначене правило є диспозитивним, отже договором або законом може бути встановлене обов'язкове узгодження боржником заміни кредитора у зобов'язанні (що і має місце у даному випадку, в силу змісту пункту 6.5 Договору купівлі продажу майна від 23 серпня 2012 року).

Питання щодо відсутності в матеріалах справи письмового погодження передачі прав та обовязків за Договором купівлі продажу майна від 23 серпня 2012 року(дозволу на відступлення права вимоги), згідно пункту 6.5 договору та ст.516 ЦК України, з боку іншої сторони(в даному випадку-з боку ТзОВ Пластфарма, відповідача-1 по справі) піднімалося відповідачем-1 і раніше. Зокрема, відповідач-1 вказував на це в апеляційній скарзі на рішення господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р. у даній справі(аркуш 2 апеляційної скарги, том 1, а.с.256), а також в касаційній скарзі на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 р. та рішення господарського суду Львівської області від 11.03.2015 р. у даній справі(аркуш 2 касаційної скарги, том 2, а.с.30), які надсилалися сторонам по справі, в тому числі і позивачу.

Однак, позивачем не подано та в матеріалах справи відсутні відповідні докази, які б вказували на наявність письмового погодження з боку ТзОВ Пластфарма(відповідача-1) на передачу прав вимоги за Договором купівлі продажу майна від 23 серпня 2012 року від ТзОВ Українські біотехнологічні інвестиції(третьої особи у справі) на користь ТзОВ Інтернешинал вуд компані(позивача), станом на момент укладення між ТзОВ Українські біотехнологічні інвестиції та ТзОВ Інтернешинал вуд компані згідно зі ст.512-519 Цивільного кодексу України Договору про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30 серпня 2012 року.

Наявна у справі відповідь відповідача-1 від 12.04.13 вих. 14/1 на вимогу позивача про визнання заборгованості, не може розглядатися в якості погодження на передачу прав, виходячи як із її змісту, так і у звязку з тим що вона адресована не ТзОВ Українські біотехнологічні інвестиції(стороні по договору купівлі продажу майна від 23 серпня 2012 року), і датована значно пізніше від укладення Договору про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30 серпня 2012 року.

Відтак, суд приходить до висновку, що укладення договору Договору про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30 серпня 2012 року, відбулося з порушенням пункту 6.5 Договору купівлі продажу майна від 23 серпня 2012 року та суперечить приписам ч.1 ст.516 ЦК України.

Як зазначено в пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Таким чином, суд приходить до висновку про визнання недійсним в порядку п.1.ч.1 ст.83 ГПК України Договору про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30 серпня 2012 року, укладеного між ТзОВ Українські біотехнологічні інвестиції та ТзОВ Інтернешинал вуд компані, на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, як такого що суперечить ч.1 ст.516 ЦК України.

Виходячи із вищенаведеного, суд констатує відсутність у позивача права вимоги боргу з відповідачів за Договором купівлі-продажу майна від 23.08.2012 року.

Щодо встановлення наявності чи відсутності у відповідача-1 заборгованості за Договором купівлі-продажу майна від 23.08.2012 року, з врахуванням поданих відповідачем-1 до справи Додаткової угоди від 29.08.2012 р. про розірвання Договору купівлі-продажу майна б/н від 23.08.2012 р., та Акту приймання передачі майна згідно Додаткової угоди про розірвання Договору купівлі-продажу майна від 23.08.2012 р., який датовано 29 серпня 2012 р.(том 2, а.с.9-11), питання призначення відповідної судової експертизи цих документів, то дані питання є похідними і можуть розглядатися у разі виникнення та в межах судового спору спору за позовом особи, яка має право вимоги до ТзОВ Пластфарма(чи/та до ТзОВ Біопластфарма) за Договором купівлі-продажу майна від 23.08.2012 року.

Щодо порушуваного відповідачем-1 при первинному розгляді справи питання припинення провадження у даній справі на підставі п.5.ч.1 ст.80 ГПК України, з врахуванням поданої відповідачем-1 до справи Додаткової угоди від 24.08.2012 р. до Договору купівлі-продажу майна б/н від 23.08.2012 р.(том 2,а.с. 12), то підстав для такого припинення провадження суд не вбачає, оскільки пункт 5 ч.1 ст.80 ГПК України вказує саме на сторони в судовому процесі, а сторонами вказаної Додаткової угоди від 24.08.2012 р. є третя особа та відповідач-1 у цій справі. Відсутність підстав для припинення провадження у справі випливає також із наведеного Вищим господарським судом України в останніх двох абзацах сторінки 4 постанови від 03.11.2015 р. у даній справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене, в задоволенні позовних вимог про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Пластфарма та Товариства з обмеженою відповідальністю Біопластфарма на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Інтернешинал вуд компані 96 807,39 грн. основного боргу суд відмовляє повністю.

Щодо розподілу сум судового збору суд зазначає наступне.

Судовий збір за подання позову до суду покладається на позивача.

Також, як зазначено в підпункті 3.17.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», визнаючи недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний з предметом спору договір (пункт 1 статті 83 ГПК) або виходячи у разі необхідності за межі позовних вимог (пункт 2 тієї ж статті), господарський суд за результатами розгляду справи повинен з урахуванням вимог частин першої - четвертої статті 49 названого Кодексу вирішувати питання про стягнення та розподіл відповідних сум судового збору.

Відтак, судовий збір в розмірі 1 218,00 грн.(згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір», в розмірі чинному станом на дату подання позову) за розгляд питання про визнання недійсним договору покладається на позивача і підлягає стягненню з позивача в доход Державного бюджету України.

Також, у пункті 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (із змінами та доповненнями) зазначено, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відтак, судовий збір в сумі 968,07 грн. за подання відповідачем-1 апеляційної скарги та судовий збір в сумі 968,07 грн. за подання відповідачем-1 касаційної скарги(разом 1 936,14 грн.) покладається на позивача і стягується з нього на користь відповідача-1.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.193 ГК України, ст.ст. 11, ч.1 ст.203, ч.1 ст.215,512,ч.1 ст.516, 526 ЦК України, ст.ст. 4-3,33,34,43,49,82,п.1.ч.1 ст.83, ст.ст.84-85,111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №1-3008/12 від 30 серпня 2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські біотехнологічні інвестиції» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтернешинал вуд компані».

2. В позові відмовити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешинал вуд компані»(80743, Львівська область, Золочівський район, с.Підгородне, ідентифікаційний код 37780757) в доход державного бюджету України 1 218 грн.00 коп.-судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешинал вуд компані»(80743, Львівська область, Золочівський район, с.Підгородне, ідентифікаційний код 37780757) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластфарма»(03150,м.Київ, вул.Тельмана, 1/32, ідентифікаційний код 32568268) 1 936 грн. 14 коп.- судового збору.

5. Накази, відповідно до ст.116 ГПК України, видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.01.2016 року.

Суддя Морозюк А.Я.