КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Справа№ 910/13746/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився, від відповідача - Середюк І.О., розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства «Одеський авіаційний завод» на рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. по справі № 910/13746/15 (суддя - Пінчук В.І.) за позовом державного підприємства «Одеський авіаційний завод» до дочірнього підприємства державної компанії «Укрспецекспорт» - державного підприємства «Укроборонсервіс» про стягнення 6 391,90 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. у справі №910/13746/15 відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. у справі №910/13746/15 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015р. апеляційну скаргу державного підприємства «Одеський авіаційний завод» до провадження.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. у зв'язку з виходом судді Смірнової Л.Г. з відпустки, а також формування постійного складу судових колегій Київського апеляційного господарського суду, для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/13746/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Чорна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015р. апеляційну скаргу державного підприємства «Одеський авіаційний завод» до провадження у визначеному складі суду.

Відповідно до п. 9-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

Від державного підприємства «Одеський авіаційний завод» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представників позивача.

Також від позивача надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги.

Дочірнє підприємство державної компанії «Укрспецекспорт» - державне підприємство «Укроборонсервіс» заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити рішення господарського суду міста Києва без змін, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.01.2013р. між державним підприємством «Одеський авіаційний завод» (позивачем, комітентом) та дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - державного підприємства «Укроборонсервіс» (відповідачем, комісіонером) укладений договір комісії №Д29-3.2.2/123. за умовами якого комісіонер зобов'язався за дорученням комітента за плату вчинити правочин з продажу комплектів бокових стекол ліхтаря від свого імені за рахунок комітента. /а.с. 16/.

Для реалізації наданого у п. 1.1. договору комісії доручення позивач погодився з вже раніше укладеним між відповідачем та Генеральною імпортно - експортною корпорацією «ВАН СУАН» (ВАСУКО) при MHO СРВ, Філіал м. Хошімін, Соціалістична Республіка В'єтнам (замовником) зовнішньоекономічним договором від 20.05.2012р. №VX12N07 на продаж товару.

Згідно з п. 5.1. договору комісії ціна продажу товару встановлюється комісіонером в розмірі погодженої комітентом ціни продажу товару, зазначеної в додатку № 1 до договору комісії, складає 444 780,00 доларів США.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що комісіонер зобов'язаний здійснювати перерахування комітенту коштів у гривнях та доларах США, що були перераховані замовником та зараховані на рахунок комісіонера після продажу 50% валютних надходжень, згідно з умовами п.5.15. договору комісії за відрахуванням (утриманням) витрат, передбачених п.3.2.4. договору комісії, та комісійної плати, згідно п.5.6.договору комісії, протягом 10 банківських днів із дня надходження цих коштів до комісіонера до замовника.

Загальна сума коштів, що належить до перерахування комітенту, при умові повного виконання ним зобов'язань за цим договором комісії, складає 273 500,00 доларів США.

Згідно п. 5.9. договору комісії усі витрати комісіонера відображаються в його звітах, які складаються та подаються комітенту в письмовій формі.

Відповідно до п. 5.13. валюта розрахунків між сторонами за цим договором - долари США.

Пунктом 5.14.2.2. договору № Д29-3.2.2/123 від 22.01.2013р. передбачено, що остаточний розрахунок за товар (70% від загальної ціни товару) замовник здійснить після надання відповідачем комерційного рахунку, авіанакладної та пакувального листа на товар, а також акту приймання товару.

Актом прийому товару від 02.08.2013р., актом приймання-передачі товару від 13.08.2013р., та вантажно-митною декларацією №100250000/2013/525379 від 14.08.2013р. підтверджується факт приймання відповідачем від позивача 15 комплектів бокового скла ліхтаря вартістю 444 780,00 доларів США для передачі замовнику. /а.с. 44, 45/.

В остаточному звіті комісіонера вказано, що кошти від замовника надійшли відповідачу за платіжними дорученнями №15583-04.01.13 (66 717 дол. США), №27233-20.06.13 (66.717 дол. США) та №14505-29.08.13 (311 346 дол. США). /а.с. 42/.

Таким чином, остаточний розрахунок був проведений замовником з відповідачем 29.08.2013р. на суму 311 346,00 доларів США.

Згідно п. 5.3 договору відповідач повинен був перерахувати кошти, що належать позивачу в термін не пізніше 13.09.2013р.

Згідно остаточного звіту відповідача (комісіонера за договором комісії) від 20.02.2014 р. перші три платежі на загальну суму 82 050,00 доларів США, а саме:

- 7 667,92 дол. США, платіжне доручення № 5243 від 05.08.2013р.

- 33 357,08 дол. США, платіжне доручення №236 від 05.08.2013р.

- 41 025,00 дол. США, платіжне доручення №237 від 05.08.2013р. були здійснені вчасно, а вже станом на 13.09.2013р. сума боргу за відвантажений товар становила 191 450,00 доларів США.

Наступні розрахунки були зроблені відповідачем наступним чином:

- 28.11.2013р. - на суму 95725,00 доларів США, платіжне доручення №295;

- 17.12.2013 р. - на суму 50000,00 доларів США, платіжне доручення №492;

- 27.12.2013 р. - на суму 22862,00 доларів США платіжне доручення №522;

- 14.02.2014 р. - на суму 22862,50 доларів США, платіжне доручення №45.

Крім того, сума останнього платежу надійшла на рахунки позивача 17.02.2014 р., тобто із затримкою у 157 днів.

Згідно акту ревізії Державної фінансової інспекції у Одеській області від 05.02.2014р. № 08-11/7 сума коштів у вигляді упущеної вигоди внаслідок не застосування штрафних санкцій до відповідача на підставі п. 9.3. договору комісії склала 50641,50 доларів США.

Пунктом 9.3 договору комісії №Д29-3.2.2/123 від 22.01.2013р. сторони передбачили, що за порушення термінів перерахувань отриманих грошових коштів, зазначених у п. 5.3. цього договору, комісіонер сплачує комітенту пеню у розмірі 0,3% від суми невчасно перерахованих коштів за кожний день затримки перерахування

08.04.2014р. позивач звернувся до відповідача із претензією №793/ЮВ про сплату заборгованості на суму 54 688,16 доларів США. /а.с. 28/.

Дочірнє підприємство державної компанії «Укрспецекспорт» - державного підприємства «Укроборонсервіс» листом-відповіддю від 13.05.2014р. №29/1.7.2.-3920, яке отримано ДП «Одеський авіаційний завод» 21.05.2014р. згідно з відміткою на листі, частково визнало суму пені у розмірі 6 391,90 дол. США. /а.с. 31/.

Враховуючи відсутність оплати пені, ДП «Одеський авіаційний завод» 26.05.2015р. звернулось до господарського суду міста Києва, про що свідчить штемпель на поштовому конверті, для стягнення у судовому порядку 6 391,90 дол. США.

Відповідно до п. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності.

Суд першої інстанції заяву задовольнив та відмовив у задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Київський апеляційний господарський суд з такими доводами суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України)

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації; про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу); у зв'язку з недоліками проданого товару (стаття 681 цього Кодексу); про розірвання договору дарування (стаття 728 цього Кодексу); у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу); про оскарження дій виконавця заповіту (стаття 1293 цього Кодексу).

Як свідчать матеріали справи, листом-відповіддю від 13.05.2014р., який отриманий позивачем 21.05.2014р., відповідач визнав суму пені на спірну суму.

Таким чином, право на позов у позивача виникло 21.05.2014р., а строк для пред'явлення позову закінчується 21.05.2015р. Натомість, позивачем позов здано на пошту 26.05.2015р., тобто з пропуском річного терміну.

Посилання позивача на повернення судом позову в порядку ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, до уваги взяте бути не може.

Відповідно до п. 4.4.2. постанови від 29.05.2013р. №10 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Так само, суд не може взяти до уваги посилання апелянта на листи від 06.06.2014р. №1324/ГБ, від 01.09.2014р. №2099/ГБ, від 11.03.2015р. №634/ЮВ, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надсилання їх відповідачу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Посилання позивача на відсутність начальника юридичного відділу з 12.05.2015р. по 15.05.2015р. як на поважну причину пропуску строку, однак в матеріалах справи відсутнє документально обґрунтоване клопотання щодо визнання причини пропуску встановленого законодавством строку для пред'явлення позову поважною. Натомість, у своєму позові позивач зазначає, що строк позовної давності для стягнення неустойки в один рік закінчується 13.05.2015р.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, у позові слід відмовити.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то відповідно до ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

За наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд доходить до висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. у справі № 910/13746/15.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. у справі №910/13746/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/13746/15 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова