РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2016Справа №904/10438/15

За позовом Комунального закладу охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КІНД Інтерслух Київ"

про визнання договору недійсним

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Григорєв М.І. - представник за довіреністю № 1ю від 03.01.2015;

від відповідача: Герлянд К.В. - керівник.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.12.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального закладу охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНД Інтерслух Київ» про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновком Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області за результатами здійснення аналізу документів по процедурі державних закупівель від 23.10.2015 встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про здійснення державних закупівель» торги підлягали відміні з причини неможливості усунення порушень, які виникли через виявлені порушення законодавства з питань державних закупівель. З огляду на вищенаведене, договір №72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015, який було укладено за результатами зазначених торгів між позивачем та відповідачем, на думку позивача, не повинен був укладатись і суперечить вимогам законодавства. За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсним договір №72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015. Також у позові позивач просив суд залучити до участі у справі Державну фінансову інспекцію в Дніпропетровській області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 904/10438/15 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 22.12.2015 виправлено допущену в ухвалі про порушення провадження у справі № 904/10438/15 від 14.12.2015 описку в частині дати розгляду справи, а саме розгляд справи призначено на 22.01.16 о 10:40 год.

14.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

22.01.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти вимог позивача з тих підстав, що останнім не наведено жодного обґрунтування порушення норм закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а позивачем не було самостійно оскаржено конкурсні торги, у зв'язку з чим підстави для визнання договору №72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015 відсутні.

У судове засідання 22.01.2016 з'явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті спору. Позивач підтримав позовні вимоги та викладене в позові клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Державну фінансову інспекцію в Дніпропетровській області. Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

При цьому, розглянувши викладене в позові клопотання позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Державну фінансову інспекцію в Дніпропетровській області, судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано, яким чином, в порядку ст. 27 Господарського суду України, рішення суду у даній справі вплине на права та обов'язки Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, на підставі висновку якої позивач звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні 22.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

28.09.2015 між Комунальним закладом охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КІНД Інтерслух Київ» (постачальник) було укладено договір № 72 про закупівлю товарів за державні кошти (Договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов'язаний у 2015 році поставити та передати у власність замовнику товари , зазначені в додатку №1 (специфікації) до цього договору, а замовник - прийняти та своєчасно оплатити такий товар.

Найменування товару: кількість товару зазначена в додатку №1 (Специфікації) до цього договору (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 1.3. Договору, найменування, кількість та ціни, зазначені в Додатку №1 (Специфікації), розроблені відповідно до документації конкурсних торгів, акцептованої пропозиції конкурсних торгів та є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до ст. 3.1. Договору, ціна цього договору становить 254303,90 грн.

Згідно з п. 4.1. Договору, розрахунки за цим договором, при наявному фінансуванні, здійснюються після пред'явлення постачальником накладних на оплату товару протягом 30 банківських днів у національній грошовій одиниці на банківський рахунок постачальника.

Як передбачено п.п. 5.1., 5.2., 5.3. Договору, строк поставки товару - протягом 2015 року. Місце поставки - 51931, Україна, Дніпропетровська обл., м. Дніпроджержинськ, пр. Леніна, 20-А. Поставка товарів виконується постачальником по графіку, який узгоджується сторонами.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015.

Додатком №1 до Договору погоджено Специфікацію: торгівельна назва - Апарат слуховий audifon avero M, виробник Audifon Gmbh & Co. KG, 94 шт., ціна за одиницю - 2475,70 грн., загальна вартість з ПДВ - 249005,90 грн.; Апарат слуховий audifon avero Х, виробник Audifon Gmbh & Co. KG, 2 шт., ціна за одиницю - 2475,70 грн., загальна вартість з ПДВ - 5298,00 грн. Загальна вартість пропозиції: 254303,90 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель», договір про закупівлю - договір, який укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Судом встановлено, що протягом періоду з 12.10.2015 по 23.10.2015 Державною фінансовою інспекцією України в Дніпропетровській області здійснено аналіз документів на предмет дотримання вимог законодавства про державні закупівлі в частині прозорості здійснення державних закупівель згідно зі ст. 10 Закону «Про здійснення державних закупівель», за результатами якого складено Висновок від 23.10.2015.

Відповідно до вказаного Висновку за результатами здійснення аналізу документів по процедурі державних закупівель від 23.10.2015 позивачем у ході проведення процедури закупівлі допущено порушення Закону України «Про здійснення державних закупівель», що пов'язані з тим, що відміна процедури закупівлі через те, що до оцінки допущено менше двох учасників, є обов'язком, а не правом замовника (позивача).

Так, у Висновку за результатами здійснення аналізу документів по процедурі державних закупівель від 23.10.2015 Державною фінансовою інспекцією України в Дніпропетровській області зазначено, що, застосувавши дискримінаційний підхід під час розгляду та оцінки пропозицій конкурсних торгів учасників процедури закупівлі, а саме: відхиливши пропозицію конкурсних торгів учасника ТОВ «Віджи Медикал», яка відповідала умовам Документації конкурсних торгів, та не відхиливши пропозиції конкурсних торгів учасників ТОВ «СК Сансервіс» та Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, дії яких мають ознаки узгодженої поведінки між учасниками, та допустивши їх до процедури оцінки, замовником порушено принципи здійснення державних закупівель, передбачених статтею 3 Закону України «Про здійснення державних закупівель» , а саме - недискримінація учасників, об'єктивна та неупереджена оцінка пропозицій конкурсних торгів, добросовісна конкуренція серед учасників.

В розділі VI Висновку від 23.10.2015 вказано, що торги відповідно до ст. 30 Закону «Про здійснення державних закупівель» підлягали відміні з причин неможливості усунення порушень, які виникли через виявлені порушення законодавства з питань державних закупівель.

При цьому, пунктом VIІ Висновку від 23.10.2015 вказано, що Державна фінансова інспекція України в Дніпропетровській області має право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати в дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

В свою чергу, позивачеві рекомендовано розглянути питання про розірвання договору № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015 та про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства у сфері державних закупівель за прийняті ними рішення відповідно до законів України.

Так, позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновком Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області за результатами здійснення аналізу документів по процедурі державних закупівель від 23.10.2015 встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про здійснення державних закупівель» торги підлягали відміні з причини неможливості усунення порушень, які виникли через виявлені порушення законодавства з питань державних закупівель. З огляду на вищенаведене, договір №72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015, який було укладено за результатами зазначених торгів між позивачем та відповідачем, не повинен був укладатись і суперечить вимогам законодавства. За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсним договір №72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 28.09.2015 між Комунальним закладом охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КІНД Інтерслух Київ» (постачальник), за наслідками проведення відкритих торгів по предмету закупівлі «Устаткування радіологічне, електромедичне та електротерапевтичне устаткування (слухові апарати)» було укладено договір № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015, за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов'язаний у 2015 році поставити та передати у власність замовнику товари , зазначені в додатку №1 (специфікації) до цього договору, а замовник - прийняти та своєчасно оплатити такий товар.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідно до висновку Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області за результатами здійснення аналізу документів по процедурі державних закупівель від 23.10.2015, відкриті торги по предмету закупівлі «Устаткування радіологічне, електромедичне та електротерапевтичне устаткування (слухові апарати)» було проведено з порушенням законодавства, у зв'язку з чим укладений між сторонами договір № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015, на думку позивача, повинен бути визнаний недійсним як такий, що суперечить ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Ч. 2 даної статті передбачає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

За змістом ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11 за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Як зазначено у п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11, у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

При цьому не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015, сторонами погоджені істотні умови такого договору № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015, що свідчить про те, що останній є вчиненим з моменту його підписання (28.09.2015).

Як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач серед підстав позову вказує на те, що спірний договір № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015 є недійсним, посилаючись лише на обставини, встановлені у Висновку Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області від 23.10.2015, щодо необхідності визнання недійсним такого договору через порушення порядку проведення відкритих торгів, що передували його укладенню.

З цього приводу суд зазначає, що обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті перевірки, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу про нікчемність окремих угод (або наявність підстав для визнання їх недійсними) є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

При цьому, виявлені Державною фінансовою інспекцією України в Дніпропетровській області порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду України від 10.09.2013 № 21-237а13 та постанові Верховного суду України від 22.01.2013 №3-69гс12.

Отже, висновки Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області від 23.10.2015 не є самостійною підставою для визнання недійсним договору № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015, тим більше, що позивачем не надано доказів оскарження процедур закупівлі, як це передбачено ст. 18 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

При цьому суд звертає увагу, що жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, наявність висновку Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області в будь-якому випадку не звільняє позивача від обов'язку самостійно визначати підстави позову та обґрунтовувати свої вимоги шляхом надання суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як зазначено вище, підстави недійсності договору встановлено ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В той же час позивач, який, посилаючись на Висновок Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області від 23.10.2015, вказує на невідповідність договору № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015 вимогам чинного законодавства, не зазначає, приписам яких саме законодавчих актів суперечить оспорюваний договір, тобто, по суті, єдиною підставою позову є обставина виявлення Державною фінансовою інспекцією України в Дніпропетровській області порушення законодавства з питань державних закупівель під час укладення оспорюваного договору, які визначені у Висновку Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області від 23.10.2015.

У зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав, передбачених нормами цивільного законодавства, для визнання договору № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015 недійсним.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального закладу охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНД Інтерслух Київ» про визнання недійсним договору № 72 про закупівлю товарів за державні кошти від 28.09.2015 є необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.01.2016

Суддя І.М. Отрош