УХВАЛА

26.01.2016Справа № 910/14648/13
За позовом Першого заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави

в особі Київської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

За розглядом скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від прокурора: Бондарук В.Б. (службове посвідчення №002655 від 05.09.2012р.);

від позивача: не з'явились;

від відповідача (скаржника): ОСОБА_1 (особисто);

- Сидоренко В.В. (адвокат за договором від 11.11.2015р.);

від ДВС: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Деснянського району м. Києва звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради (позивач) з позовом про зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 400 кв.м., вартістю 855 816,84 грн., що розташована на АДРЕСА_1 та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2013р. (повне рішення складено 26.09.2013р.) у справі №910/14648/13 позовні вимоги задоволено в повному обсязі та зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку загальною площею 400 кв.м, за адресою АДРЕСА_1, з кадастровим номером 62:036:044, вартістю 855 816,84 грн., привести вказану земельну ділянку у придатний до використання стан та передати її Київській міській раді, а також здійснено розподіл судових витрат.

08.10.2013р. Господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 ГПК України було видано відповідні накази на виконання вищевказаного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2014р. апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2013р. у справі №910/14648/13 повернуто без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2014р. у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про перегляд рішення господарського суду за нововиявленими обставинами від 24.09.2013р. у справі №910/14648/13 відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2015р. апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2013р. у справі №910/14648/13 повернуто без розгляду на підставі ч. 2 ст. 93 ГПК України.

26.11.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2015р. вказану скаргу залишено без розгляду на підставі ст. ст. 53, 121-2 ГПК України.

16.12.2015р. вказана скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії органу виконання судових рішень надійшла до суду повторно, відповідно до якої скаржник просить суд визнати протиправними дії органу виконання судових рішень з приводу отримання головним державним виконавцем Данилюком Р.В. в незаконний спосіб оригіналу наказу суду від 08.10.2013р. у справі №910/14648/13 з порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, визнати недійсною заяву органу виконання судових рішень, оформлену у вигляді листа №480/1 від 28.10.2015р. та зобов'язати орган виконання судових рішень винести постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду від 08.10.2013р. у справі №910/14648/13 відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 49 закону України "Про виконавче провадження".

Скарга боржника обґрунтована тим, що державним виконавцем копію постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №40329985 від 16.03.2015р. була надіслана лише на адресу боржника та стягувача, що є порушенням ч. 3 ст. 51 закону України «Про виконавче провадження», якою зобов'язано державного виконавця надіслати копію постанови до органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Також, скаржник зазначив про те, що державний виконавець всупереч нормам закону України «Про виконавче провадження» подав до суду лист №480/1 від 28.10.2015р., яким просив направити на його адресу оригінал виконавчого документу у даній справі, а сам оригінал наказу суду від 08.10.2013р. у справі №910/14648/13 незаконно потрапив до матеріалів виконавчого провадження, оскільки норми закону України «Про виконавче провадження» не дозволяють державному виконавцю звертатися до суду за його отриманням після відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015р. розгляд скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві в справі №910/14648/13 призначено на 26.01.2016р.

Представник позивача та органу виконання судових рішень в судове засідання 26.01.2016р. не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, проте до суду від державного виконавця Данилюк Р.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 26.01.2016р. судом було розглянуто заяву державного виконавця про відкладення розгляду скарги та відмовлено в її задоволенні, оскільки ним не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження викладених у ній обставин та його неявка, як і представника позивача відповідно до ст. 1212 ГПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши подану скаргу, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 75 закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем у зв'язку з направленням подання до прокуратури Деснянського району міста Києва про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності 27.10.2014р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №40329985 з примусового виконання наказу суду від 08.10.2013р. у справі №910/14648/13.

Як видно з матеріалів справи, 03.11.2014р. вказана постанова органу виконання судових рішень разом з оригіналом виконавчого документу надійшла до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 закону України "Про виконавче провадження" начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Постановою начальника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві від 16.03.2015р. скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 27.10.2014р. ВП №40329985 та зобов'язано державного виконавця Данилюка Р.В. провести виконавчі дії відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 51 закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

16.03.2015р. державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №40329985.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 51 закону України "Про виконавче провадження" про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

04.11.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшов лист державного виконавця №480/1 від 28.10.2015р., відповідно до якого останній просив, у зв'язку зі скасуванням постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.10.2014р., направити на його адресу оригінал наказу суду від 08.10.2013р. у справі №910/14648/13.

Таким чином, передбачений ст. 51 закону України "Про виконавче провадження" тримісячний строк на повернення оригіналу виконавчого документу як станом на подачу скарги вперше (26.11.2015р.), так і станом на дату розгляду скарги в суді не сплив.

Щодо тверджень скаржника стосовно незаконного, на його думку, потрапляння до матеріалів виконавчого провадження оригіналу наказу суду від 08.10.2013р. у справі №910/14648/13 суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 6 закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як видно з матеріалів справи, 16.11.2015р. державним виконавцем Данилюк Р.В., повноваження якого перевірені судом, отримано оригінал наказу суду від 08.10.2013р. у справі №910/14648/13.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що дії державного виконавця узгоджуються з положеннями закону України "Про виконавче провадження", а твердження скаржника щодо незаконного потрапляння виконавчого документу до матеріалів виконавчого провадження повністю спростовуються матеріалами справи.

Крім того, дії державного виконавця щодо отримання ним зазначено наказу не порушують прав та законних інтересів боржника.

В своїй скарзі боржник також просив суд зобов'язати орган виконання судових рішень винести постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду від 08.10.2013р. у справі №910/14648/13 відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 49 закону України "Про виконавче провадження", яким передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

Оскільки судом встановлено, що передбачений ст. 51 закону України "Про виконавче провадження" тримісячний строк на повернення оригіналу виконавчого документу як станом на подачу скарги вперше (26.11.2015р.), так і станом на дату розгляду скарги в суді не сплив, про що було зазначено вище, вимоги боржника в цій частині визнаються судом передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, при розгляді даної скарги суд виходить з того, що принципом господарського судочинства є виконуваність рішення суду. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тоді як у даній справі судове рішення не виконано.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. (ст. 43 ГПК України).

У відповідності до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Оскільки, як встановлено матеріалами справи, скаржником не обґрунтовано неправомірності дій державного виконавця та матеріали справи не містять доказів ухилення державного виконавця від вчинення дій, які покладені на нього нормами чинного законодавства України, вказану скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві в справі №910/14648/13.

2. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Морозов С.М.