РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2016Справа №910/31930/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Фармаком»
До Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «АЗС Навігатор»
Простягнення 12 289,01 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гвоздецька К.В. - дов. № б/н від 01.12.2015;

від відповідача: Калініченко М.П. - дов. № б/н від 20.01.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Фармаком» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС Навігатор» про стягнення 12 289,01 грн основного боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31930/15, розгляд справи призначено на 22.01.2016.

Представник позивача 14.01.2016 через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено, а в судовому засіданні 22.01.2016 надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.01.2016 подав заяву про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги визнала частково.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.01.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Фармаком» (надалі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Торговий дім «НМК», яке в подальшому змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «АЗС Навігатор» (надалі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки № П-12/011 за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього (них) певну грошову суму.

За умовами п. 3.1. договору, найменування товарів, їх кількість, асортимент, ціна за одиницю, вартість товарів вказується у видатково-прибуткових накладних, які оформлюються на кожну партію товарів. Видатково-прибуткові накладні крім переданого документу виконують одночасно функцію специфікації, і є невід'ємною частиною даного договору.

За умовами п. 4.5. договору, постачальник передає товар покупцеві окремими погодженими паріями. Кількість, асортимент і терміни прийому-передачі товарів остаточно погоджуються і оформляються у видатково-прибуткових накладних.

Пунктом 4.6 договору зазначено, що дата вказана покупцем у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником.

Згідно з п. 8.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 20.05.2013, оплата постачальнику за партію товару здійснюється на підставі видатково-прибуткової накладної, яку підписує постачальник, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на його розрахунковий рахунок на умовах відстрочення платежу на 60 (шістдесят) календарних днів, з моменту отримання покупцем партії товару.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він відповідно до видаткових накладних № 0000694 від 14.01.2013, № 0007479 від 08.04.2013, № 0020829 від 21.10.2013, № 0022019 від 06.11.2013 та № 0000604 від 15.01.2014 поставив відповідачу товар на суму 18 669,47 грн. В свою чергу, відповідачем частково було оплачено поставлений товар на суму 4 500,00 грн та 02.02.2015 було повернуто позивачу частину поставлено товару на суму 1 880,46 грн (підтверджується накладною № 37 на повернення товару), у зв'язку з чим заборгованість останнього становить 12 289,01 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив оплату за поставлений товар, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС Навігатор» про стягнення 12 289,01 грн боргу за договором поставки № П-12/011 від 01.10.2012.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 8.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 20.05.2013, оплата постачальнику за партію товару здійснюється на підставі видатково-прибуткової накладної, яку підписує постачальник, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на його розрахунковий рахунок на умовах відстрочення платежу на 60 (шістдесят) календарних днів, з моменту отримання покупцем партії товару.

Судом встановлено, що відповідно до видаткових накладних № 0000694 від 14.01.2013, № 0007479 від 08.04.2013, № 0020829 від 21.10.2013, № 0022019 від 06.11.2013 та 3 0000604 від 15.01.2014 позивач поставив відповідачу товар на суму 18 669,47 грн. В свою чергу, відповідачем частково було оплачено поставлений товар на суму 4 500,00 грн. та 02.02.2015 було повернуто позивачу частину поставлено товару на суму 1 880,46 грн (підтверджується накладною № 37 на повернення товару), у зв'язку з чим заборгованість останнього на момент подачі позову становила 12 289,01 грн.

Водночас судом встановлено, що відповідачем після звернення позивача з позовом до суду частково було оплачено заборгованість у розмірі 8 372,21 грн.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 8 372,21 грн боргу підлягає припиненню, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені в частині стягнення 3 916,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 80, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС Навігатор» суми боргу у розмірі 8 372,21 грн на підставі п.1-1. ч.1 ст. 80 ГПК України.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗС Навігатор» (місцезнаходження: 01021 м. Київ, вул. М. Грушевського, 28/2, нежиле приміщення 43, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Фармаком» (місцезнаходження: 61001, м. Харків, вул. Юр'ївська, 17, ) 3 916 (три тисячі дев'ятсот шістнадцять) грн 80 коп. боргу та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

27.01.2015

Суддя Спичак О.М.