ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016р. Справа№ 914/4157/15

Суддя Запотічняк О.Д. при секретарі Р. Джус

розглянула справу

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Львів,

про: стягнення неустойки в сумі 119 023,86 грн.

В судове засідання з'явились:

Від позивача :не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_3 - представник, ОСОБА_2;

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення неустойки в сумі 119 023,86 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Львівським комунальним підприємством "Нове" укладено договір оренди нерухомого майна №3-6088-8, згідно з яким позивач передав, а ЛКП "Нове" прийняло у користування нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою м. Львів, вул С. Петлюри 2-а загальною площею 784,3 кв м.

Наказом Управління комунальної власності від 23.06.2009 №55-с надано дозвіл ЛКП "Нове" передати у суборенду ФОП ОСОБА_2 нежитлові приміщення загальною площею 110,8 кв м за адресою АДРЕСА_2 терміном до 01.03.2011.

01.11.2009р. між ЛКП "Нове" та ФОП ОСОБА_2 було укладено угоду №05-308-154/Ф за умовами якої відповідач отримав у строкове платне користування майно - нежитлові приміщення площею 110,8 кв.м, які перебувають на балансі ЛКП «Нове» та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Термін даної угоди було визначено з 01.11.2009 до 01.03.2011р, а відтак будь-яке перебування ФОП ОСОБА_2 в приміщеннях після 01.03.2011 є безпідставним.

Однак відповідачем станом на 01.03.2011р. не було звільненьо орендовані приміщення.

Як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 13.06.2014 у справі №914/991/14 за позовом Управління комунальної власності до ФОП ОСОБА_2про витребування майна з чужого незаконного володіння, право відповідача на перебування у орендованих приміщеннях закінчилось 01.03.2011р. та продовжене не було.

У відповідності до положень ст. 785 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та положень угоди №05-308-154/Ф, відповідач був зобов'язаний приступити до передачі об'єкта оренди негайно після припинення договору у зв'язку із закінченням терміну його дії.

Однак, відповідач повернув майно тільки 01.08.2014р.

Оскільки відповідач не повернув майно після закінчення строку дії угоди, відповідачу нараховувалась неустойка за період з 01.03.2011р. по 31.07.2014р. Станом на дату подання позову до суду за відповідачем числиться заборгованість по неустойці в сумі 119 023,86 грн.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 04.12.2015 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 15.12.2015року.

В судове засідання 15.12.2015р. з'явився представник позивача, подав витребувані судом документи. Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, через канцелярію суду подав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач вважає, що оскільки він повернув майно 01.08.2014р., строк позовної давності за вимогами позивача закінчився 01.08.2015р. В той же час позовна заява подана до суду тільки 20.11.2015р.

У зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 20.01.2016 р.

В судове засідання 20.01.2016р. з'явився відповідач та його представник, подали відзив на позов.

Позивач не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, причин неявки не повідомив.

Відповідач позов визнав частково в сумі 58 413,20 грн. До решти суми позовних вимог просив суд застосувати позовну давність та відмовити в їх задоволенні.

Відповідач вважає, що строк позовної давності, в межах якого Позивач має право стягнути неустойку з Відповідача становить з 20.11.2012 по 20.11.2015 р.(дата складення позовної заяви), а оскільки приміщення було передано згідно акту прийому-передачі ФОП ОСОБА_2 ЛКП "Нове" 01.08.2014р, відтак строк, протягом якого Позивач має право стягувати неустойку за незаконне користування нерухомим майном становить період з 20.11.2012р по 01.08.2014р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

18.03.2008р між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Львівським комунальним підприємством "Нове" укладено договір оренди нерухомого майна №3-6088-8, згідно з яким позивач передав, а ЛКП "Нове" прийняло у користування нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою м. Львів, вул С. Петлюри 2-а загальною площею 784,3 кв м.

Згідно п. 3.1 Договору, термін дії договору становить 2 роки 364 дні з 18.03.2008р до 17.03.2011р.

Наказом Управління комунальної власності від 23.06.2009 №55-с надано дозвіл ЛКП "Нове" передати у суборенду ФОП ОСОБА_2 нежитлові приміщення загальною площею 110,8 кв м за адресою АДРЕСА_2 терміном до 01.03.2011.

01.11.2009 р. між ЛКП "Нове" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) укладено угоду №05-308-154/Ф за умовами якого орендар отримав у строкове платне користування майно - нежитлові приміщення площею 110,8 кв.м, які перебувають на балансі ЛКП «Нове» та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно п. 4.1 Угоди, термін оренди визначений з 01.11.2009р до 01.03.2011р.

Відповідно до п. 3.1 Угоди, об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання.

01.11.09 р. між сторонами на виконання п. 3.1 угоди, підписано акт приймання-передачі нежитлових приміщень загальною площею 110,8 кв м за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар має право передавати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору.

Статтею 774 ЦК України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.06.2014 у справі №914/991/14 за позовом Управління комунальної власності до ФОП ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння встановлено, що "з 01.03.11 р. право Відповідача на перебування у нежитлових приміщеннях 1-го поверху під індексами № № 186, 211 загальною площею 60,6 кв.м. для надання поліграфічних послуг та під індексом № 209 площею 50,2 кв.м. для ювелірної майстерні згідно умов угоди № 05-308-154/Ф закінчилось та продовжене у відповідному законодавством порядку не було. Відповідно до вище зазначених фактів, відповідачем 01.03.11 р. не було звільнено нежитлові приміщеннях загальною площею 110,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 а подальше його користування даними приміщеннями без отримання згоди власника суперечить нормам чинного законодавства та порушує законні права та інтереси територіальної громади м. Львова."

На виконання рішення суду, 01.08.2014 року було підписано акт приймання-передачі, згідно з яким ФОП ОСОБА_2 здала вищезгадані приміщення ЛКП "Нове".

Відповідно до п. 10.1 Угоди №05-308-154/Ф за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цією Угодою сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно зі статтею 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 291 ГК України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Частиною першою статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч.2 ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю.

Пунктом 9.3 Угоди №05-308-154/Ф передбачено, що об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - ЛКП "Нове") протягом 15 днів з моменту закінчення терміну дії Угоди.

Тобто, з 16.03.2011 року у Позивача настає право вимагати від Відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю.

Як вбачається з долученої до справи довідки від 16.11.2015р. №2302-вих-2599, за період з 01.03.2011р. по 01.07.2014р. відповідачу нараховано неустойку в сумі 231 770,04 грн. В той же час з даної довідки вбачається, що відповідач кожного місяця частково сплачував її. Станом на дату подання позову до суду заборгованість відповідача по неустойці становить 119023,86 грн.

Згідно відзиву на позов, відповідач частково визнає заборгованість по неустойці в сумі 58413,20 грн. Щодо решти суми позовних вимог просив суд застосувати позовну давність та відмовити в їх задоволенні.

Відповідач вважає, що строк позовної давності, в межах якого Позивач має право стягнути неустойку з Відповідача становить з 20.11.2012 по 20.11.2015 р.(дата складення позовної заяви), а оскільки приміщення було передано згідно акту прийому-передачі ФОП ОСОБА_2 ЛКП "Нове" 01.08.2014р, відтак строк, протягом якого Позивач має право стягувати неустойку за незаконне користування нерухомим майном становить період з 20.11.2012р по 01.08.2014р.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч 4.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" початок перебігу позовної давності за відповідною вимогою визначається за загальним правилом частини першої статті 261 названого Кодексу (з дня, наступного за тим днем, коли мало бути виконано зобов'язання щодо повернення речі), а не згідно з положенням частини другої статті 786 ЦК України (з моменту повернення речі наймачем), оскільки це положення стосується вимог, зазначених у частині першій тієї ж статті 786 ЦК України, а не вимоги про стягнення згаданої неустойки; у Рішенні Конституційного Суду України від 03.07.2012 № 14-рп/2012 зі справи № 1-20/2012 також зазначено, що положення статті 786 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності в один рік застосовується до вимог наймодавця про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, та вимог наймача про відшкодування витрат на поліпшення речі і не поширюється на інші вимоги наймача та наймодавця, які випливають з договору найму (оренди).

Водночас господарським судам необхідно мати на увазі, що відповідна неустойка є самостійним заходом майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, і тому щодо неї застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників

Відповідно до ч 4.4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Як свідчить відмітка канцелярії на позовній заяві, дана позовна заява була отримана судом 03.12.2015 року шляхом подання її безпосередньо до суду.

Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Враховуючи вищенаведене, період позовної давності становить з 03.12.2012р по 03.12.2015р.

Беручи до уваги, що 01.08.2014р. приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2. загальною площею 110,8 кв. м. було передане Суборендарем (ФОП ОСОБА_2.) Суборендодавцеві (ЛКП "Нове"), про що свідчить Акт прийому-передачі, який наявний в матеріалах справи, Позивач має право стягнути неустойку з Відповідача нараховану за період з 03.12.2012р по 01.08.2014р.

Загальна сума неустойки за цей період становить 113 902,20 грн.

Виходячи з довідки позивача від 16.11.2015р. №2302-вих-2599 а також розрахунку відповідача, розмір неустойки за період з 03.12. 2012р. по 31.07.2014р. становить 113 902,24 грн. В цей період відповідачем було здійснено платежі на суму 56596,31 грн.

Таким чином до стягнення підлягає неустойка в сумі 57 305,92 грн.

Щодо решти позовних вимог, то враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, в їх задоволенні слід відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за період з 03.12.2012р. по 01.08.2014р. в сумі 57 305,92 грн.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону, відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 859,59 грн.

Керуючись ст. ст.28, 33, 35, 43, 44, 49, 78, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (79040, АДРЕСА_1) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15) неустойку в розмірі 57 305,92 грн. та 859,59 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повний текст рішення складено 25. 01.2016р.

Суддя Запотічняк О.Д.