РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016Справа №910/31401/15

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до 1. Комунального підприємства «Київський метрополітен»

2. Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

3. Київської міської ради

про визнання договору оренди № 373 від 01.06.2012 продовженим

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача-1 Швед Я.О. - по дов. № 104 від 02.06.2015

від відповідача-2 Шумінська Ю.Ф. - по дов. № 062/02/07-26 від 04.01.2015

від відповідача-3 Миронюк О.А. - по дов. № 225-КР-4516 від 17.12.2015

СУТЬ СПОРУ :

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про визнання договору № 373 від 01.06.2013 продовженим до 21.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31401/15; залучено до участі у справі іншим відповідачем Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Київську міську раду; призначено справу до розгляду на 14.01.2016.

Відповідач-1 у поданому 04.01.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що строк дії договору згідно з п. 9.1. встановлено з 01.04.2012 до 27.07.2013. Відповідач-1 враховуючи умови п. 9.7. договору, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 764 Цивільного кодексу України листом № 656-НЗК від 01.08.2013 повідомив позивача про припинення дії договору № 373 від 01.06.2012 та відмову від продовження його дії, а отже договір є припиненим 27.07.2014. З огляду на викладене просить в позові відмовити повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/31401/15 від 14.01.2016 залучено до участі у справі іншим відповідачем Київську міську раду; розгляд справи відкладено на 21.01.2016.

Відповідач-2 у поданому 20.01.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує з аналогічних підстав, що викладені відповідачем-1 у своєму відзиві.

Відповідач-3 у поданих 21.01.2016 до відділу діловодства суду поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що однією із сторін договору № 373 від 01.06.2012 у передбаченому чинним законодавством України порядку висловлено заперечення проти пролонгації договору.

В судовому засіданні 21.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 28.01.2016.

Відповідачем-1 27.01.2016 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення.

Відповідачем-2 27.01.2016 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення.

Позивач в судове засідання 28.01.2016 не з'явився.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1, яка згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця є місцезнаходженням позивача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника позивача суд не повідомлений.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника позивача.

В судовому засідання 28.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (одержувач коштів) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду № 373 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради 115 від 12.04.2012 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро «площа Льва Толстого», для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.1. договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 32,9 кв. м.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 9.1. договору сторонами встановлено, що договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 до 27.07.2013.

Пунктом 9.4. договору визначено, що договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Листом № 122 від 11.09.2014 позивач звертався до Департаменту комунальної власності м. Києва про продовження договору оренди частини переходу станції метро «площа Льва Толстого» площею 32,9 кв. м. терміном на 2 роки 364 дні.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. ст. 764, 785 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини щодо оренди державного майна регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін дії договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 2 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

З вказаних правових норм вбачається, що після закінчення строку дії договору, в разі заперечень орендодавця щодо подальшого користування орендарем орендованих приміщень протягом місяця після закінчення строку дії договору, такий договір оренди припиняється, а орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення та передати його орендарю.

Позивач вказує на те, що повідомлення про припинення дії договору не отримував, а тому договір є продовженим до 21.03.2016.

Наказом Головного управління комунальної власності м. Києва № 98 від 23.04.2003 за Комунальним підприємством «Київський метрополітен» на праві повного господарського відання закріплено майно, зокрема вестибюль станції метро «Площа Льва Толстого».

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Комунальним підприємством «Київський метрополітен» 05.08.2013 було вручено особисто позивачу повідомлення № 656-Н3к від 01.08.2013 про припинення договору у зв'язку з закінченням його строку дії 31.07.2013, відсутність наміру продовжувати договір оренди на новий термін, у зв'язку з чим вимагав передати об'єкт оренди за актом приймання-передачі. Дане повідомлення відповідачу також було надіслано поштою.

Отже, виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що строк дії договору № 373 від 01.06.2012 припинився 27.07.2013.

Рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011 затверджено Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва (далі - Положення), яким визначено, що підставою для укладення договору оренди є рішення Київської міської ради про передачу об'єкта в оренду.

Відповідно до п. 3.2. статуту Комунального підприємства «Київський метрополітен» предметом діяльності зокрема є орендні, в тому числі лізингові операції за згодою власника.

Згідно п. 2 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» державну політику у сфері оренди здійснюють органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Відповідно до п. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 зазначеного Закону встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно п. 5 статті 60 Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно ст. 29 Закону до відання виконавчих органів міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно із частиною 2 ст. 41 вказаного Закону районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об'єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами.

Відповідно до ст. 59 Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням.

Доказів того, що органом уповноваженим управляти майном комунальної власності територіальної громади міста Києва прийнято рішення про надання дозволу позивачу переукласти або продовжити оренду приміщення за договором не подано.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення правовідношення.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 02.02.2016.

Суддя В.В.Сівакова