ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р.Справа № 916/3876/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Автоплюс

про стягнення 31565грн.

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 16.12.2015р.

В судовому засіданні 21.01.2016р. приймали участь представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 16.12.2015р.

присутній у судовому засіданні: ОСОБА_3

Суть спору: про стягнення з ТОВ „Автоплюс на користь ПАТ „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна ОСОБА_1 31565грн. завданої матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 26.02.2014р. між ТОВ «Автоплюс» та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_1» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АС-8166556, за яким був застрахований транспортний засіб Renault Logan д.н. №ВН7602ЕІ. 14.02.2015р. у м. Одесі по вул.І.Рабіна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого авто та авто «Nissan sanny», винним у ДТП є водій застрахованого позивачем авто ОСОБА_4 За заявою потерпілого позивач відшкодував йому вартість пошкодженого ТЗ у сумі 31565грн., у звязку з чим вважає у себе наявним право на регресний позов до відповідача, як страхувальника, на тій підставі, що останній не повідомив позивача про ДТП у законодавчо встановлені строки.

Згідно клопотань позивача від 28.09.2015р. за вх.№23940/15, від 30.11.2015р. за вх.№29905/15 останній просить провести розгляд справи без участі представника позивача, задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 16.11.2015р. за вх.№28510/16, де вказує, що жодних перепон неповідомлення позивача про ДТП позивачу не створило. При цьому, відповідач вказує, що позивач збирав інформацію, робив запити, замовляв проведення досліджень, погоджував розмір відшкодування, визнав подію страховою та сплатив страхове відшкодування, отже, за таких підстав сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, що узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 16.09.2015р, по справі №6-284цс15. З огляду на що відповідач просить суд у позові позивачу відмовити.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представників сторін та їх правові позиції, суд встановив наступне:

Так, 26.02.2014р. між ТОВ «Автоплюс» (страхувальник) та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_1» (страховик) укладено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України), зі строком дії від 01.03.2014р. до 28.02.2015р. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну 50000грн., розмір франшизи 1000грн. Забезпечений ТЗ - Renault Logan д.н. №ВН7602ЕІ (п.п.3, 4 , 5, 7 полісу).

У п.2 полісу сторони визначили, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого ТЗ і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2015р. у справі №522/4689/15-п визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП. Так, постановою встановлено вину ОСОБА_4, який керував ТЗ Renault Logan д.н. №ВН7602ЕІ, у ДТП, що сталось 14.02.2015р., внаслідок чого авто «Nissan sanny» отримало пошкодження.

Згідно звіту №563/15 з оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_1, від 19.02.2015р. вартість відновлювального ремонту складає 125881,21грн., вартість матеріального збитку 47565грн., ринкова вартість КТЗ 47565грн.

20.04.2015р. водій та власник автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_5 звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування шкоди, завданої означеному ТЗ.

Заявою від 20.04.2015р. водій та власник автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_5 погодився із вартістю ТЗ «Nissan sanny» після ДТП у розмірі 15000грн., про франшизу за полісом в розмірі 1000грн.

За розрахунком страховика сума страхового відшкодування 31565грн., яка була сплачена потерпілому платіжним дорученням №ЗР023813 від 12.05.2015р., утворилась внаслідок віднімання від суми ринкової вартості автомобіля залишкової вартості та франшизи.

У порядку регресу позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування йому 31565грн., однак, задоволення претензії з боку відповідача не отримав.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з ПАТ „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна ОСОБА_1 31565грн. завданої матеріальної шкоди в порядку регресу неправомірними, необґрунтованими, такими, що невідповідають дійсним обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Статтею 985 Цивільного Кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст.988 Цивільного кодексу України та ст.20 Закону України „Про страхування передбачено обовязок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Із змісту п.п.1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ст.1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 27 Закону України „Про страхування передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За положеннями п.12.1. ст.12 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно пп.г) п.38.1.1. ст.38 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

У постанові ВСУ від 16.09.2015р. по справі №6-284цс викладено наступну правову позицію у правовідносинах, аналогічних спірним. Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом ґ підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обовязок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Таким чином, судом встановлено факт настання страхового випадку в результаті пошкодження автомобіля НОМЕР_1, який ніким не оспорюється, зафіксований у постанові Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2015р. у справі №522/4689/15-п та водій ТЗ, який керував автомобілем, що спричинив ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач, сплативши страхове відшкодування визнав факт настання страхового випадку, добровільно сплатив страхове відшкодування платіжним дорученням №ЗР023813 від 12.05.2015р., у звязку з чим сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних. За таких умов, позивачем не доведено суду наявності підстав для задоволення його вимог до відповідача в порядку регресу, з огляду на що позовні вимоги про стягнення з ТОВ „Автолюкс 31565грн. завданої матеріальної шкоди в порядку регресу задоволенню судом не підлягають.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та недоведеними, у звязку з чим відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Згідно ст.ст.44, 49 ГПК України судовий збір в сумі 1218грн. відноситься за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_1» повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 26 січня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук