КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа№ 910/21554/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: Бабенко А.І. - представник за дов. №23/12/15БА від 23.12.2015 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року

у справі № 910/21554/15 (суддя: Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ"

про стягнення 15 960, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" (далі - третя особа) про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 15 960, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем вимог чинного законодавства щодо повернення коштів, перерахованих згідно платіжних доручень у зв'язку з неможливістю встановлення належного отримувача, оскільки розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" (отримувач) закритий.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року по справі № 910/21554/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, скаржник відзначає, що суд першої інстанції не встановив, що позивач є кредитором банку, тобто є юридичною особою, яка має документально підтверджені вимоги до відповідача щодо його майнових зобов'язань.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" було прийнято до провадження.

У судовому засіданні 21.01.2016 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду - скасувати.

В судове засідання 21.01.2016 року представники відповідача та третьої особи не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників апеляційного провадження копії ухвали від 23.11.2015 року. Отримання процесуального документа відповідачем підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 13948260. Отримання процесуального документа третьою особою підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 13948279.

Жодних клопотань, заяв або пояснень від відповідача та третьої особи не надходило.

Разом з цим, згідно частини 3 пункту 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 102 ГПК України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

24.03.2015 року Приватне акціонерне товариство "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" платіжними дорученням № 1883 від 24.03.2015 року, № 1884 від 24.03.2015 року та № 1885 від 24.03.2015 року з рахунку № 904, відкритого у Публічному акціонерному товаристві "Банк Кредит Дніпро" перерахувало грошові кошти на загальну суму 15 960, 00 грн в якості сплати компенсації за медичні послуги на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" № 7501 у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит".

Разом з тим, як вбачається з довідки Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" № 84-П від 18.05.2015 року, наданої Товариству з обмеженою відповідальністю "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ", 26.02.2015 року у Відділенні № 61 Філії "Центральне Регіональне Управління "АТ "Банк "Фінанси та Кредит" закрито поточні рахунки:

- 2600.1.014067501 у національній валюті;

- 2600.1.014067501 у іноземній валюті (доларах США);

- 2600.1.014067501 у національній валюті (кошти для цільового використання).

26.03.2015 року позивач листом від № 00265/15 року звернувся до відповідача з проханням повернути грошові кошти на загальну суму 15 960, 00 грн, перераховані платіжними дорученнями № 1883 від 24.03.2015 року, № 1884 від 24.03.2015 року та № 1885 від 24.03.2015 року, у зв'язку з невірно вказаними реквізитами.

Зокрема, Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" направило відповідачу платіжні доручення № 1883 від 24.03.2015 року на суму 5 730, 00 грн, № 1884 від 24.03.2015 року на суму 8 730, 00 грн та № 1885 від 24.03.2015 року на суму 1500, 00 грн з призначенням платежу: "в результаті уточнення належного отримувача слід повернути кошти за документом".

Листом від 21.04.2015 року № 00427/15 позивач повторно звернуся до відповідача з проханням повернути помилково перераховані кошти платіжними дорученнями № 1883 від 24.03.2015 року на суму 5 730, 00 грн, № 1884 від 24.03.2015 року на суму 8 730,00 грн та № 1885 від 24.03.2015 року на суму 1500,00 грн, у зв'язку з невірно вказаними реквізитами, який отриманий відповідачем 21.04.2015 року, що підтверджується відтиском печатки Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" за вх. № 500-Г.

25.05.2015 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 000604/15 від 21.05.2015 року, в якому позивач повідомляє, що станом на 18.05.2015 року банком грошові кошти у розмірі 15960, 00 грн не повернуто, тобто на думку позивача останній без будь-якої правової підстави незаконно утримує грошові кошти.

Так, листом від 13.07.2015 року № 9 Товариство з обмеженою відповідальністю "Американський інститут лазерних технологій "АІЛАЗ" повідомило, що грошові кошти в сумі 15960,00 грн згідно платіжних доручень № 1883 від 24.03.2015 року, № 1884 від 24.03.2015 року та № 1885 від 24.03.2015 року в якості сплати компенсації за медичні послуги третьою особою не отримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 22.6 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

Обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу. У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов'язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу, покладається на банк, що обслуговує отримувача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач утримує (використовує) грошові кошти, перераховані згідно платіжних доручень № 1883 від 24.03.2015 року, № 1884 від 24.03.2015 року та № 1885 від 24.03.2015 року без достатньої правової підстави.

Згідно з п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач повернув позивачу 15960,00 грн безпідставно отриманих коштів.

Отже, враховуючи вищезазначене, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509, 1212 Цивільного кодексу України, зобов'язання щодо повернення безпідставно отриманих коштів є майновим зобов'язанням, яке відповідач належним чином не виконав.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що не вчинення відповідачем дій щодо повернення помилково надісланих коштів є порушенням приписів Цивільного кодексу України.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 було віднесено Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно п.п. 16, 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Фінанси та Кредит" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18.09.2015 року до 17.12.2015 року включно.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Так, п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Окрім того, як вбачається із спірних платіжних доручень, вони були помилково надіслані на рахунок відповідача (безпідставно отримані кошти), що не відповідає положенню п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в частині обмеження щодо здійснення банком відповідних операцій не поширюється на виплати лише аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд приймає як належне посилання скаржника, що суд першої інстанції помилково не визначив статус позивача, як кредитора в спірному рішенні.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, передбачених у ч. 2 ст. 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій ст. 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Отже, Київський апеляційний господарський суд встановив, що позивач є кредитором Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на суму 15960,00 грн, та його вимоги мають бути розглянуті відповідно до його заяви у визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядку. Таким чином позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також, суд враховує, що відповідач не заперечує наявність боргу та його розмір, що підтверджує відсутність між сторонами спору з цього приводу та необхідність його вирішення в судовому порядку.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Так, беручи до уваги всі вищенаведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" частково приймаються судом апеляційної інстанції, проте колегія суддів відзначає, що резолютивна частина рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина підлягає зміні з урахуванням висновків постанови апеляційного господарського суду.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Міжнародний Медіа Центр - СТБ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2015 року у справі №910/21554/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/21554/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк