ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2016 р. Справа № 911/5148/15

За позовом Державного підприємства Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Росьтехбуд

про стягнення 28 989,74грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 13.12.2015);

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації (далі ДП Київоблстандартметрологія) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Росьтехбуд (далі ПП Росьтехбуд) про стягнення 28 989,74грн у т.ч.:

- 20409,60грн основна заборгованість;

- 8061,79грн інфляційні збитки за період з 13.01.2015 по 17.11.2015;

- 518,35грн проценти за період з 13.01.2015 по 17.11.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором на виконання будівельно-монтажних робіт по влаштуванню дощової каналізації №14.04/2014 від 14.04.2014, в частині виконання робіт у встановлений договором строк

Відповідач у справі ПП Росьтехбуд документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

14.04.2014 між сторонами у даній справі ДП Київоблстандартметрологія (далі замовник) та ПП Росьтехбуд (далі підрядник) укладено договір №14.04/14-1 на виконання будівельно-монтажних робіт по влаштуванню дощової каналізації (далі договір, а.с.12-16).

За умовами договору, замовник доручає, а підрядник бере на себе зобовязання по виконанню будівельно-монтажних робіт по влаштуванню дощової каналізації (далі - роботи) в приміщенні замовника, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Січневий прорив, 84.

Відповідно до п. 2.1 договору, вартість проведення робіт складає 20 409,60грн в т.ч. ПДВ 3401,60грн.

Згідно п. 3.1 договору, початок виконання робіт: з моменту підписання договору, закінчення робіт: протягом 6-ти місяців з моменту оплати замовником суми згідно п. 2.1 вказаного договору.

При цьому, відповідно до п. 4.4 договору, замовник перераховує підряднику аванс в розмірі 100% передплати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, обладнання, виробів протягом 3-х місяців після підписання договору.

Відповідно до п. 9.1 договору, після виконання всіх передбачених проектом робіт, підрядник здає обєкт замовнику.

Як встановлено під час розгляду справи позивачем перераховано відповідачу суму у розмірі 20 409,60грн, що підтверджується платіжним дорученням №977 від 10.07.2014 (а.с.10).

Проте, як зазначено позивачем відповідач роботи обумовлені вказаним договором не виконав.

Крім того, 09.09.2015 позивач звертався до відповідача з претензією №2, відповідно до якої вимагав протягом 7 робочих днів з дня отримання претензії перерахувати авансовий платіж в розмірі 20 409,60грн, направлення вказаної претензії на адресу відповідача підтверджується реєстром відправлення рекомендованої кореспонденції, описом вкладення та фіскальним чеком (а.с.29-31)

Предметом спору у даній справі є обовязок відповідача щодо повернення переплаченої за поставлений товар суми та застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення зобовязання.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 625 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом; внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання робіт визначених сторонами договором або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 20 409,60грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 518,35грн 3% річних за період з 13.01.2013 по 17.11.2015 та 8 061,79грн втрат від інфляції за період з 13.01.2013 по 17.11.2015.

Вказані вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даному випадку стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а є поверненням сплаченої попередньої оплати за невиконанні роботи. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошові зобов'язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013р. № 14, грошовим, за змістом статей, зокрема, статті 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Отже, в силу закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних є можливим лише внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання. Проте, обов'язок виконати роботу не є грошовим зобов'язанням, оскільки дії зобов'язаної сторони не пов'язуються зі сплатою грошових коштів, внаслідок чого нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на суму вартості невиконаних робіт, що не були у встановлений строк виконані відповідачем, є неправомірним.

У звязку з чим суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 8061,79 та 3% річних в розмірі 518,35, які він безпідставно нарахував на суму попередньої оплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013р. у справі № 5011-42/13539-2012 та постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2014р. у справі № 910/10416/13.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 857,51грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Росьтехбуд на користь Державного підприємства Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації 20 409,60грн боргу, 857,51грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині вимог про стягнення 8061,79грн втрат від інфляції та 518,35грн у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 10.12.2015

Суддя С.І. Чонгова