РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/32216/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся- Продукт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний проект"

про стягнення 32 749,08 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Могильницька І.М. (довіреність № 7 від 08.01.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний проект" (відповідача) про стягнення 32 749,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.10.2015 позивач згідно із платіжним дорученням №20677 від 20.10.2015 помилково перерахував на рахунок відповідача грошову суму у розмірі 32 749,08 грн., яку відповідач добровільно не повернув.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/32216/15, розгляд справи призначено на 12.01.2016.

Присутній в судовому засіданні 12.01.2016 представник позивача надав суду документи, витребувані ухвалою про порушення провадження у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 розгляд справи №910/32216/15, на підставі ст. 77 ГПК України, відкладено на 02.02.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 02.02.2016, надав суду довідки про стан заборгованості відповідача та про відсутність між сторонами договірних правовідносин, оригінал платіжного доручення №20677 від 20.10.2015.

Представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 02.02.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до п. п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.12.2015, від 12.01.2016, які надсилались на юридичну адресу відповідача; ухвала про порушення провадження у справі була повернута на адресу суду поштовим відділенням у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, справа у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України може бути розглянута за наявними у ній документами.

В судовому засіданні 02.02.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (позивачем) на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний проект" (відповідача), відкритому у ПАТ КБ "Приватбанк" (Луганська філія), було перераховано кошти в загальному розмірі 32749,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням: №20677 від 20.10.2015 на суму 32749,08 грн. (призначення платежу: "оплата за продукти харчування, згідно договору, у т.ч. ПДВ 5458,18 грн. ").

Позивач звернувся до ПАТ КБ "Приватбанк" з листом вих. №748 від 23.10.2015, в якому просив повернути помилково перераховані кошти у розмірі 32749,08 грн. згідно платіжного доручення №20677 від 20.10.2015 на рахунок ТОВ "Восточний проект".

Листом від 27.10.2015 вих. 20.1.0.0.0/7-20151023/2759 ПАТ КБ "Приватбанк" повідомлено позивача про відсутність можливості виконати вимоги ТОВ ТК "Полісся-Продукт", оскільки, кошти у розмірі 32749,08 грн. були зараховані на рахунок отримувача у відповідності до призначення платежу.

09.11.2015 звернувся до відповідача з вимогою вих. №385 від 09.11.2015 про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 32749,08 грн. В підтвердження направлення вказаної вимоги на адресу відповідача, позивач долучив до матеріалів позовної заяви квитанцію про оплату поштових послуг (фіскальний чек) від 09.11.2015. Проте, відповідач на вказану вимогу не надав та не задовольнив її.

Оскільки грошові кошти в розмірі 32749,08 грн. перераховані позивачем на рахунок відповідача є помилково сплаченими та отримані відповідачем без достатніх на те правових підстав, на вимогу позивача відповідачем не повернуті, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача помилково сплачених грошових коштів в розмірі 32749,08 грн., посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом встановлено, що 20.10.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" здійснило перерахування грошових коштів у розмірі 32749,08 грн. зі свого рахунку, відкритого у ПАТ "Укрексімбанк" (філія у м. Житомир), на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний проект", відкритий у ПАТ КБ "Приватбанк" (Луганська філія), що підтверджується платіжним дорученням №20677 від 20.10.2015 з призначенням платежу "оплата за продукти харчування, згідно договору, у т.ч. ПДВ 5458,18 грн.".

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов'язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов'язаннях.

Як стверджує позивач, що вказані грошові кошти у розмірі 32749,08 грн. були перераховані на рахунок відповідача помилково, між сторонами не існувало жодних договірних правовідносин та зобов'язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у розмірі 32479,08 грн. Також, позивачем надано довідку вих. №110 від 02.02.2016, в якій позивачем зазначено, що між сторонами у період з 01.01.2014 по 01.02.2016 відсутні договірні (зобов'язальні) відносини та у сторін відсутні підстави для перерахування грошових коштів у розмірі 32479,08 грн.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами зобов'язальних відносин, на виконання яких могли бути перераховані вказані грошові кошти.

Частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем, у відповідності до вищезазначених приписів процесуального закону, не спростовано належними та допустимими доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 32749,08 грн. та факту помилкового перерахування позивачем вказаних грошових коштів. Жодних документальних доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин відповідачем, також, не надано.

При цьому, ухвалою від 12.01.2016 відповідача було зобов'язано надати суду пояснення щодо підстав отримання спірних коштів у розмірі 32749,08 грн. та докази наявності/відсутності між сторонами договірних (зобов'язальних) відносин. Однак, відповідач витребуваних судом пояснень та документальних доказів не надав.

Вищевстановлені обставини свідчать про відсутність між сторонами договірних зобов'язань, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, у зв'язку з чим, перераховані позивачем на рахунок ТОВ "Восточний проект" грошові кошти у розмірі 32749,08 грн., з урахуванням приписів ст.1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті ТОВ "Восточний проект".

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З огляду на вищенаведене, у зв'язку з відсутністю доказів на спростування позовних вимог позивача, а також беручи до уваги наявність вимоги позивача про повернення помилково перерахованих коштів в розмірі 32749,08 грн., суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 32749,08 грн. помилково сплачених коштів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний проект" про стягнення 32 749,08 грн. помилково сплачених коштів.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточний проект" (04701, м. Київ, вул. Лугова, будинок 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія "Полісся-Продукт" (10001, Житомирська область, м. Житомир, вул. Кооперативна, будинок 12, ) 32749,08 грн. помилково сплачених коштів, 1218 грн. судових витрат.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 04.02.2016 р.

Суддя С.О. Турчин