КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа№ 911/3829/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Гайдаєнко Т.В., довіреність № 4361 від 21.12.15,

відповідача: Гарнага П.А., довіреність № 6-ЮВ від 11.01.16.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС"

на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015

у справі №911/3829/15 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця»

до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС"

про стягнення 7 313 718, 03 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (далі - позивач) до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" (далі - відповідач) про стягнення 7 313 718,03 грн, з яких: 4806316,20 грн основного боргу, 631273,41 грн пені, 87896,33 грн 3% річних та 1788232,09 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2015 у справі №911/3829/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" (07100, Київська область, м. Славутич, вул. 77-ї Гвардійської дивізії, 7/1, код 14310862) на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, код 04713033) 631273 (шістсот тридцять одна тисяча двісті сімдесят три) грн 41 коп. пені, 87896 (вісімдесят сім тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн 33 коп. 3% річних, 1735080 (один мільйон сімсот тридцять п'ять тисяч вісімдесят) грн 14 коп. інфляційних втрат та 72548 (сімдесят дві тисячі п'ятсот сорок вісім) грн 90 коп. судового збору. Провадження у справі, у частині стягнення 4806316,20 грн основного боргу, припинено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Державне спеціалізоване підприємство "Чорнобильська АЕС" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015 року у справі №911/3829/15 про стягнення з останнього 631 273,41 грн пені, 1788232,09 грн інфляційних втрат, 87896,33 грн 3% річних та 73080,00 грн судового збору. Стягнути на користь скаржника з позивача 80 388,00 грн судового збору.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги заявник зазначив, що відповідно до домовленостей, досягнутих між ДСП «Чорнобильська АЕС» та ДТГО «Південно-Західна залізниця», закріплених у п. 4.3. розділу 4 договору №16/63 від 02.04.2014, укладаючи даний договір, Залізниця усвідомлює, що здійснення Замовником оплати залежить від надходження бюджетних коштів, взятого за даним договором. В разі затримки надходження коштів, Замовник повинен здійснити оплату Залізниці протягом 10 банківських днів від дня надходження бюджетних коштів на його реєстраційний рахунок. Оплата за певним актом завдання-приймання послуг може проводитись частинами. З цього слідує, що Замовник може здійснити оплату за надані Залізницею послуги лише тоді, коли на його реєстраційний рахунок в органах Держказначейства надійдуть бюджетні кошти, виділені на оплату бюджетного зобов'язання за договором. Отже, погоджуючись із такими умовами укладеного договору, позивач усвідомлював та повинен був розуміти, що чинним законодавством України визначено чіткий порядок використання державних коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" передано до розгляду колегії суддів: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2015 у справі №911/3829/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.01.2016.

28.01.2016 через відділ документального забезпечення КАГС від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця» надійшла заява про залучення до участі у даній справі правонаступника позивача Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця».

В обґрунтування свого клопотання заявник зазначив наступне. Згідно п. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 p. № 4442-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до п. 1 наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 30.11.2015 №512-Ц/од 30.11.2015 є датою закінчення господарської діяльності Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці) та підприємств і установ залізничного транспорту, які реорганізуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, одним з яких є ДТГО «Південно-Західна залізниця».

З 01.12.2015 розпочало господарську діяльність Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», яке відповідно до п. 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 є правонаступником усіх прав та обов'язків ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Рішенням правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16.11.2015 р. (протокол № 5) затверджено Положення про регіональну філію «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Отже, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» є правонаступником Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця».

На підтвердження вищенаведеного, останнім було надано суду наступні копії документів (оригінали були надані для огляду):

- копію наказу від 30.11.2015 №512 Ц/од міністерства інфраструктури України Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» «Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту»;

- копію положення про регіональну філію «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

- копію переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ «Укрзалізниця».

В судове засідання, яке відбулось 28.01.2016 року з'явились представники сторін. Головуючий ставив на обговорення клопотання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця» про залучення до участі у даній справі правонаступника позивача Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця». Присутні представники сторін підтримали заявлене клопотання. Колегія суддів порадившись на місці ухвалила задовольнити заявлене клопотання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця» з наступних підстав.

Відповідно до ст. 25 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця», а саме: замінити позивача Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця» (01601, м. Київ-30, вул. Лисенка, 6, ).

Отже, як вбачається з протоколу судового засідання від 28.01.2016 у справі №911/3829/15, представник скаржника (відповідача) усно підтримав подану Державним спеціалізованим підприємством "Чорнобильська АЕС" апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015 у справі №911/3829/15. Представник позивача усно заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити її без задоволення.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015 не підлягає зміні або скасуванню у зв'язку з таким.

Між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (далі - залізниця) та Державним спеціалізованим підприємством "Чорнобильська АЕС" (далі - замовник) укладено договір на послуги міжміського пасажирського залізничного транспорту. (Перевезення електропоїздами персоналу ДСП ЧАЕС на ділянціі Славутич-Семиходи) від 2 квітня 2014 року №16/63 (далі - Договір), відповідно до умов якого залізниця зобов'язується у 2014 році та у січні 2015 року надати, а замовник прийняти й оплатити послуги залізниці з перевезення електропоїздами персоналу ДСП ЧАЕС на дільниці Славутич-Семиходи (пункт 1.1. Договору, в редакції додаткової угоди від 26 грудня 2014 року №2).

Відповідно до пункту 3.1. Договору (в редакції додаткової угоди від 26 грудня 2014 року №2), планова (гранична) ціна даного договору становить 25 518 961,31 грн.

Згідно з пунктом 3.5 Договору, фактична вартість наданих послуг за даним договором визначається виходячи із фактично наданого обсягу послуг та їх вартості, узгодженої сторонами з врахуванням сум коштів передбачених даним договором на покриття залізницею витрат щодо оренди залізничної колії Білоруської залізниці.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що підставою для проведення оплати за надані послуги є підписаний сторонами акт здавання-приймання послуг.

Відповідно до пункту 4.2 Договору, розрахунки з залізницею за надані послуги виконуються щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок залізниці протягом 20 робочих днів після затвердження сторонами акта здавання-приймання послуг.

Пунктом 4.3. Договору сторони передбачили, що укладаючи даний Договір, Залізниця усвідомлює, що здійснення замовником оплати залежить від надходження бюджетних коштів на його реєстраційний рахунок, виділених під оплату бюджетного зобов'язання, взятого за даним Договором. В разі затримки надходження коштів, Замовник повинен здійснити оплату Залізниці протягом 10 банківських днів від дня надходження бюджетних коштів на його реєстраційний рахунок.

Згідно з пунктом 5.1 Договору, строк надання послуг - з 01.03.2014 по 31.12.2014, згідно з графіком руху електропоїздів на дільниці Славутич - Семиходи - Славутич.

Відповідно до пункту 5.2 Договору, здавання-приймання послуг оформлюється щомісячно, складеним у 3-х примірниках актом здавання-приймання послуг.

Пунктом 6.1.1 Договору встановлено, що замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за отримані послуги, у тому числі, компенсувати витрати з оренди ділянки Білоруської залізниці, згідно розрахунку частки орендної плати (Додаток № 2 до Договору) відповідно.

Відповідно до п. 8.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним Договором, якщо таке невиконання викликане обставинами, що знаходяться поза сферою контролю сторони, що не виконує зобов'язання, а саме: стихійне лихо, військові страйки та локаути, заборони Уряду або Президента України чи Білорусії, скорочення обсягу фінансування Замовника та (або) несвоєчасне надходження бюджетних коштів на реєстраційний рахунок Замовника, виділених під фінансування бюджетного зобов'язання за даним Договором, втручання владних структур, на період, що починається з терміну письмового повідомлення стороною, що не виконує зобов'язання.

Згідно з пунктом 10.1 Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 29 січня 2015 року), даний договір набирає чинності після підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.03.2015, а в частині фінансових зобов'язань - до їх повного виконання сторонами.

Додатковою угодою №3 від 29 січня 2015 року (далі - додаткова угода №3), внесено зміни до Договору: встановлено строк надання послуг - з 01.03.2014 по 28.02.2015, а планову (граничну) ціну Договору - у розмірі 27860674,59 грн.

На виконання умов Договору, між позивачем та відповідачем підписано акт здавання-приймання послуг від 1 грудня 2014 року №9 за листопад 2014 року на суму 2 403 158,10 грн та підписано акт здавання-приймання послуг від 22 грудня 2014 року №10 за грудень 2014 року на суму 2 403 158,10 грн.

Відповідно до матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач, у період листопад 2014 року - грудень 2014 року, надав відповідачу послуги, всього на суму 4 806 316,20 грн.

Суд зазначає, що позов подано у зв'язку з несплатою вартості вищевказаних послуг за Договором у розмірі 4 806 316,20 грн, на які позивачем здійснено нарахування 631273,41 грн пені, 87896,33 грн 3% річних та 1788232,09 грн інфляційних втрат.

Колегія суддів відмічає, що станом на день звернення позивача до суду відповідачем не було сплачено заборгованість за Договором в розмірі 4 806 316,20 грн.

Договір, що укладений сторонами, за правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів справи, а саме платіжних доручень від 07.10.2015 №3,4, з яких вбачається, що відповідач перерахував 4 806 316,20 грн, в рахунок погашення заборгованості за Договором, тобто після звернення позивача з даним позовом до суду та порушення провадження у даній справі.

Судом першої інстанції у даній справі було припинено провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 4 806 316,20 грн, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. З чим і погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Заявник в своїй апеляційній скарзі, зазначивши, що оскаржуване рішення Господарського суду Київської області є таким, що прийняте при неповному з'ясуванні всіх обставин, звертав увагу на те, що згідно з п. 3.11 Договору фінансування за цим договором здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Приймаючи рішення про стягнення з відповідача штрафних санкцій суд дійшов висновку, що граничним терміном оплати по зазначеному договору є 30.12.2014 та 24.01.2015, тобто 20-й робочий день після затвердження акта здавання-приймання послуг. Також, апелянт вказував на те, що відповідно до умов договору, в разі затримки надходження коштів, Замовник повинен здійснити оплату Залізниці протягом 10 банківських днів від дня надходження бюджетних коштів на його реєстраційний рахунок. Однак, колегія судді не може погодитись з вищенаведеними твердженнями скаржника в апеляційній скарзі, у зв'язку з наступним.

Відповідно до п. 8.1. Договору, який судом було викладений вище, де було зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним Договором, якщо таке невиконання викликане обставинами, що знаходяться поза сферою контролю сторони, що не виконує зобов'язання, зокрема, скорочення обсягу фінансування Замовника та (або) несвоєчасне надходження бюджетних коштів на реєстраційний рахунок Замовника, виділених під фінансування бюджетного зобов'язання за даним Договором, втручання владних структур, на період, що починається з терміну письмового повідомлення стороною, що не виконує зобов'язання.

Тобто, сторони вказаним пунктом Договору передбачили істотну умову звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним Договором, а саме термін письмового повідомлення стороною, що не виконує зобов'язання

Після дослідження матеріалів справи, судом апеляційної інстанції було встановлено, що в матеріалах відсутні докази того, що відповідач згідно умов Договору, повідомив позивача про неможливість виконання зобов'язання.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що посилання заявника в апеляційній скарзі на зазначені в ній обставини є необґрунтованими та недоведеними, в розумінні ч. 1 ст. 33 ГПК України, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що неналежне бюджетне фінансування не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання, обґрунтовуючи дане твердження,які були викладені в постанові ВСУ від 15 травня 2012 року у справі №11/446.

Водночас, судом було встановлено, що в зазначеній вище постанові ВСУ, за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Тітал» до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи про стягнення 2 992 500 грн основного боргу, 50 421, 57 грн 3 % річних, 218 452, 50 грн інфляційних втрат, 1680, 69 грн пені та 117 650, 34 грн штрафу, перед судом постало питання про непогашення заборгованості у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування і застосування ст. 525 та 526 ЦК України. В даній справі позиція ВСУ наступна, що майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору

(стаття 627 ЦК).

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому ВСУ зазначив, що суд касаційної інстанції обґрунтовано відхилив заперечення МНС щодо неоплати продукції за відсутності бюджетних коштів на реєстраційному рахунку відповідача, оскільки на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України на 2009 рік не виправдовує бездіяльність МНС і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що дана позиція ВСУ є додатковим доказом необґрунтованості доводів зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 4.2 Договору, сторонами погоджено, що розрахунки з залізницею за надані послуги виконуються щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок залізниці протягом 20 робочих днів після затвердження сторонами акта здавання-приймання послуг.

Відповідно до пункту 4.2 Договору, початком періоду прострочення оплати спірних послуг за актом здавання-приймання послуг від 1 грудня 2014 року № 9 за листопад 2014 року на суму 2403158,10 грн. являється 30.12.2014, а за актом здавання-приймання послуг від 22 грудня 2014 року №10 за грудень 2014 року на суму 2403158,10 грн. - 24.01.2015.

Позивачем, на підставі пункту 7.3. Договору, було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача складала 631273,41 грн.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

Згідно з п. 7.3. Договору, за порушення термінів платежів Замовник на претензійну вимогу Залізниці сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діє а період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день затримки.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 631 273,41 грн.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України заявляє до стягнення 3 % річних у розмірі 87 896,33 грн та інфляційні втрати у розмірі 1788232,09 грн.

Щодо нарахування позивачем 87 896,33 грн - 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати індексу інфляції та процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Системний аналіз законодавства свідчить, що обов'язок боржника відшкодувати кредитору причинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, застосування положень частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачає наявність вини боржника. Відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунках в банку та неможливість виконання боржником грошового зобов'язання не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, за розрахунком позивача, розмір відсотків річних складає 87 896,33 грн Відповідно, перевіривши розрахунок наданий позивачем колегія суддів дійшла висновку, що він відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначена вимога підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем інфляційних втрат у розмірі 1 788 232,09 грн колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене та врахувавши рекомендації ВГСУ в постанові пленуму «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача 1 735 080,14 грн розміру інфляційних втрат, врахувавши періоди нарахування, а саме за період з 30 грудня 2014 року по 21 серпня 2015 року (на суму боргу у розмірі 2403158,10 грн) та за період з 24 січня 2015 року по 21 серпня 2015 року (на суму боргу у розмірі 2403158,10 грн). Тому, зазначена вимога позивача підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015 р. у справі №911/3829/15 в розумінні ст. 103 та 104 ГПК України, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 25, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 10.11.2015 у справі №911/3829/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" - без задоволення.

2. Здійснити заміну позивача: Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ «Українська залізниця» (01601, м. Київ-30, вул. Лисенка, 6, ).

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов