РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016Справа №910/31502/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілік Буд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакшмі-8"
про стягнення 526 310,00 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Суліма Ю.О. (дов. б/н від 12.10.2015 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 21 січня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вілік Буд" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакшмі-8" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 526 310,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 02-09-11 від 01.09.2011 року безпроцентної фінансової допомоги (позики) в частині повернення наданої фінансової допомоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 року порушено провадження у справі № 910/31502/15 та призначено справу до розгляду на 21.01.2016 року.

У судовому засіданні 21.01.2016 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду та усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 21.01.2016 року не з'явився, проте через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав відзив на позовну заяву. У поданому відзиві зазначено, що відповідачем отримано позику у розмірі 526 310,00 грн., проте через складну фінансову ситуацію відповідач не може повернути позику через відсутність коштів. Розгляд справи просив проводити без участі представника відповідача.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вілік Буд" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лакшмі-8" (позичальник) укладено Договір № 02-09-11 безпроцентної фінансової допомоги (далі - Договір).

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Договору, сума позики за договором становить 523 810,00 грн. Проценти за цим договором не нараховуються та не сплачуються.

Умовами пункту 4.1. Договору встановлено, що остаточною датою повернення позики є 01.09.2014 року.

Згідно з пунктом 7.1. Договору, цей договір набирає чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Як встановлено судом, позивач виконав взяті на себе за Договором зобов'язання та згідно з банківськими виписками АТ "Єврогазбанк" з рахунку позивача перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі загалом 526 310,00 грн.

Проте, відповідач в порушення умов пункту 4.1. Договору позику у визначений строк не повернув, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у сумі 526 310,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензію за вих. № 53 від 19.01.2015 року з вимогою повернути кошти, у відповідь на яку відповідач у листі вих. № 71 від 11.03.2015 року зобов'язувався повернути грошові кошти та просив розстрочити виплату заборгованості.

Однак, станом на дату звернення з даним позовом до суду, відповідач грошові кошти в сумі 526 310,00 грн. позивачу не повернув.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 02-09-11 від 01.09.2011 року безпроцентної фінансової допомоги (позики) в частині повернення наданої фінансової допомоги.

У поданому відзиві зазначено, що відповідачем отримано позику у розмірі 526 310,00 грн., проте через складну фінансову ситуацію відповідач не може повернути позику через відсутність коштів.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 1 статті 175 Господарського кодексу України).

Виходячи з умов укладеного сторонами Договору № 02-09-11 від 01.09.2011 року безпроцентної фінансової допомоги (позики), останній за своєю правовою природою є договором позики, а тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

Приписом статті 1046 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Суд відзначає, що жодних доказів відносно повернення відповідачем позивачеві суми позики в розмірі 526 310,00 грн. сторонами спору під час розгляду справи представлено не було.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 526 310,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно частини 5 статті 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб (частина 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладені положення законодавства та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб і, таким чином, суд приймає визнання відповідачем позову, поряд із власними висновками суду, для прийняття рішення про задоволення позову щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 526 310,00 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілік Буд" задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лакшмі-8" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 13, ідентифікаційний код 34241258) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілік Буд" (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, 5-б, ідентифікаційний код 33693145) 526 310 (п'ятсот двадцять шість тисяч триста десять) грн. 00 коп. заборгованості, 7 894 (сім тисяч вісімсот дев'яносто чотири) грн. 65 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.01.2016

Суддя С.В. Стасюк