КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 5011-69/12424-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю

представників сторін : від позивача - не з'явився.

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши Публічного акціонерного товариства

апеляційну скаргу "Укрсоцбанк"

на рішення

господарського суду м. Києва

від 10.06.2014 р.

у справі № 5011-69/12424-2012 (суддя - Полякова К.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця

ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства

"Укрсоцбанк"

про стягнення 133500,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 року у справі №5011-69/12424-2012 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про стягнення 133 500,00 грн. - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29; ідентифікаційний код 00039019) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 133500 (сто тридцять три тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок. безпідставно списаних коштів та 2670 ( дві тисячі шістсот сімдесят) гривень 00 копійок судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, відповідачем подано до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 року у справі № 5011-69/12424-2012 та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2014 року апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено до розгляду.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

Через відділ документального забезпечення від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 12.08.2014 року представник позивача не з'явився. Розгляд справи відкладено на 26.08.2014 року.

12.08.2014 р. представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі № 5011-69/12424-2012 до вирішення пов'язаної з нею справою № 914/2027/13 яка розглядається Господарським судом Львівської області.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2014 р. зупинено апеляційне провадження у справі № 5011-69/12424-2012 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про стягнення 133500,00 грн. до вирішення справи № 914/2027/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання договору про відступлення права вимоги № 21/12 від 22.03.2012 року недійсним, що розглядалася господарським судом Львівської області.

18.01.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов лист б/н від 11.01.2016 р., в якому він повідомляє суд про набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області від 26.11.2014 р. у справі № 914/2027/13, яким у позові Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання договору про відступлення права вимоги № 21/12 від 22.03.2012 року недійсним відмовлено.

З урахуванням того, що надійшов лист, в якому містяться відомості про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 5011-69/12424-2012, а саме вирішення пов'язаної з нею справи № 914/2027/13, колегія суддів поновила апеляційне провадження у справі № 5011-69/12424-2012. Розгляд апеляційної скарги у справі № 5011-69/12424-2012 призначено на 02.02.2016 року

В судове засідання 02.02.2016 року представник позивача не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 05.09.2008 року між АКБ "Укрсоцбанк" та ПП "Агу" укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №070/22.2-168К від 05.09.2008, за умовами якого ПП "Агу" отримало кредит у розмірі 3000000,00 грн.

ПП "Пелікан" згідно договору поруки № 070/12-64, як поручитель прийняв на себе зобов'язання перед банком солідарно відповідати за виконання позичальником - ПП "Агу" , у повному обсязі зобов'язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 070/22.2-168К від 05.09.2008 по поверненню суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту.

01.06.2009 постановою Господарського суду Волинської області у справі №7/62-б відповідно до статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 2343-ХІІ, до внесення змін Законом України № 4212 - VI від 22.12.2011) ПП "Пелікан" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Череватого Л.Б.

25.06.2009 року в газеті "Урядовий кур'єр" від 25.06.2009 № 112 (4018) здійснено публікацію про визнання ПП "Пелікан" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

07.09.2009 року під час дії ліквідаційної процедури ПП "Пелікан" з поточного рахунку підприємства № 8751 відкритому у Львівській обласній філії ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі розпорядження ПАТ "Укрсоцбанк" № 070909 банк, без дозволу ліквідатора, списав 133500,00 грн. у рахунок виконання зобов'язань за договором поруки від 05.09.2008 року № 070/12-64, про що до матеріалів справи надано банківську виписку по особовому рахунку (т.1 а.с. 12).

11.01.2011 року між ФОП ОСОБА_3 та ПП "Пелікан" укладено договір №1 про відступлення права вимоги, згідно якого ПП "Пелікан" (Первісний Кредитор) передав, а ФОП ОСОБА_3 (Новий Кредитор) прийняв право грошової вимоги у розмірі 133500, 00 грн., в тому числі ПДВ, що виникло у зв'язку з незаконним списанням коштів ПАТ "Укрсоцбанк" поточного рахунку ПП "Пелікан".

31.01.2009 року ФОП ОСОБА_5 внесено до каси ПП "Пелікан" грошові кошти у розмірі 133500,00 грн., про що до матеріалів справи надано квитанція прибуткового касового ордеру № 1 від 31.01.2011 року.

22.03.2012 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі - новий кредитор) та Приватним підприємством "Пелікан" (далі - первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 21/12 (далі договір про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право грошової вимоги у розмірі 133500,00 грн., у тому числі ПДВ, що виникло у зв'язку із незаконним списанням АКБ "Укрсоцбанк", від імені якого діяла Львівська обласна філія АКБ "Укрсоцбанк", з поточного рахунку первісного кредитора коштів в розмірі 133500,00 грн., про що свідчить виписка по особовому рахунку ПП "Пелікан" за 07.09.2009 року.

Зазначений договір про відступлення права вимоги № 21/12 укладено сторонами у заміну зобов'язання сторін по договору про відступлення права вимоги №1 від 11 січня 2011 зобов'язаннями сторін по договору про відступлення права вимоги № 21/12, про що зазначено у Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 21/12.

Отже, вважаючи, що списання спірних грошових коштів відповідачем з банківського рахунку Приватного підприємства "Пелікан", щодо якого порушено справу про банкрутство, здійснено в порушення вимог ст.ст. 12, 25, 26, 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 2343-ХІІ, до внесення змін Законом України № 4212 - VI від 22.12.2011), та враховуючи обсяг прав та обов'язків прийнятих ФОП ОСОБА_5, за договором уступки права вимоги №1 від 11 січня 2011 та договором уступки права вимоги № 21/12 від 22.03.2011, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з ПАТ "Укрсоцбанк" 133500,00 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач, зазначав про те, що спірні грошові кошти, які були списані відповідачем з банківського рахунку Приватного підприємства "Пелікан", щодо якого порушено справу про банкрутство, в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, не є конкурсними за своєю правовою природою, оскільки термін виконання Приватним підприємством "Пелікан" зобов'язань за договором поруки, укладеним з банком, правонаступником якого є відповідач, настав після порушення справи про банкрутство майнового поручителя, тому спірні вимоги є поточними і дія мораторію згідно частини 4 статті 12 Закону про банкрутство (в зазначеній редакції) на них не поширюється. Також відповідач зазначив про неналежність позивача у даній справі, як такого, якому було відступлено право вимоги зобов'язань які реально не встановлені, оскільки рішення суду про стягнення безпідставно набутих грошових коштів на користь особи, яка відступила позивачу свої грошові вимоги згідно статті 1212 ЦК України не приймалося. Аналогічні доводи наводились ПАТ "Укрсоцбанк" при оскаржені рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2012 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2014 року у даній справі до Вищого господарського суду України.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в зазначеній редакції) з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом; припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, такий вид позадоговірних зобов'язань як набуття (збереження) майна без достатньої правової підстави виникає за умови існування двох юридичних фактів в їх сукупності: (1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та (2) відсутність правових підстав для збереження майна або правові підстави для його збереження відпали. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у Постанові №13/003 у справі №5006/18/13/2012 від 22.01.2013 року, яка за приписами статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для застосування.

Отже, списання банком коштів з рахунку клієнта, щодо якого порушено справу про банкрутство, з порушенням визначеного законом про банкрутство порядку задоволення конкурсних вимог кредиторів, є за своєю правовою природою набуттям майна (грошових коштів), боржника без достатньої правової підстави, тому такі грошові кошти підлягають поверненню банком боржнику (клієнту) на підставі статті 1212 ЦК України. Саме такого висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 01.04.2014 року ухваленої за наслідками перегляду у касаційному порядку рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2012 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2014 року у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи ПП "Пелікан" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру 01.06.2009 року, про що свідчить постанови Господарського суду Волинської області, у справі №7/62-Б.

Списання спірних грошових коштів з поточного рахунку ПП "Пелікан" без відома ліквідатора відбулось 07.09.2009 року.

10.10.2009 року ліквідатором ПП "Пелікан" на адресу ПАТ "Укрсоцбанк" направлено претензію про повернення коштів за вих. №10/10/09 (т.2, а. с. 43-44).

16.10.2009 року ПАТ "Укрсоцбанк" за вих. № 41-01/67-178 лист відмову повернення грошових коштів.

Таким чином, встановивши, що списання грошових коштів з поточного рахунку приватного підприємства "Пелікан" в розмірі 133500,00 грн. здійснено банком після визнання банкрутом ПП "Пелікан" постановою Господарського суду Волинської області від 01.06.2009 року у справі №7/62-Б та без надання дозволу ліквідатора підприємства, зважаючи на вище наведенні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що у ПАТ "Укрсоцбанк", від імені якого діяла Львівська обласна філія, відсутні правові підстави для списання коштів з рахунку ПП "Пелікан" у рахунок погашення кредиторської заборгованості згідно договору поруки.

Разом з цим, скеровуючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий Господарський суд України зазначив про необхідність дослідження переходу відступленого права від первісного кредитору до набувача та об'єму прав, які передавались за першим договором відступлення права вимоги від 11.01.2011 року та договору №21/12 від 22.03.2012 року.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні на обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 604 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, за договором відступлення права вимоги (цесії) не припиняються первісні зобов'язання сторін, які виникли внаслідок укладення правочину, а відбувається заміна однієї із сторін первісного зобов'язання на певних, визначених договором цесії умовах. Однак, при новації первісне зобов'язання припиняється за домовленістю сторін та замінюється новим зобов'язанням із тим же суб'єктним складом.

Так, як вбачається із матеріалів справи ФОП ОСОБА_3 отримав від ПП "Пелікан" на підставі договору №1 про відступлення право вимоги від 11.01.2011 року право грошової вимоги у розмірі 133500,00 грн. у тому числі ПДВ, що виникла у зв'язку із незаконним списанням коштів АКБ "Укрсобанк" з поточного рахунку ПП "Пелікан".

На виконання умов даного договору ФОП ОСОБА_3 30.01.2011 року внесено до каси ПП "Пелікан" кошти в сумі 133500,00 грн.

22.03.2012 року між ФОП ОСОБА_3 та ПП "Пелікан" укладено договір про відступлення право вимоги №21/12 згідно умов якого з врахуванням додатку №1 до договору, сторони прийшли до згоди замінити зобов'язання сторін по договору про відступлення право вимоги №1 від 11.01.2011 року зобов'язаннями сторін по договору про відступлення право вимоги №21/12 від 22.03.2012 року.

Оригінали зазначених договорів відступлення право вимоги №1 від 11.01.2011 року та №21/12 від 22.03.2012 року з додатком №1 дослідженні в судовому засіданні, копії додані до матеріалів справи.

У матеріалах справи міститься постанова Львівського Апеляційного господарського суду від 17.02.2015 року у справі № 914/2027/13, якою залишено в силі рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2014 року у даній справі, відмовлено в задоволені позовних вимог ПАТ "Укрсоцбан" до ФОП ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення право вимоги №21/12 від 22.03.2012 року.

Оскільки рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2014 року у справі № 914/2027/13 набрало законної сили тому договір про відступлення право вимоги № 20/12 від 22.03.2012 року є дійсним та укладеним в установленим законом порядком.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України - на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з системного аналізу вищевикладеного, всебічно та повно дослідивши у судових засіданнях, у межах нового розгляду спору, договір № 1 про відступлення права вимоги від 11.01.2011 року, договір про відступлення права вимоги №21/12 від 22.03.2012 року та додаток №1 до договору про відступлення права вимоги № 21/12 від 22.03.2012 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про перехід від ПП "Пелікан" до ФОП ОСОБА_3 права грошової вимоги у розмірі 133500,00 грн. до ПАТ "Украсоцбанк", з огляду на що позовні вимоги про стягнення 133500,00 грн. з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь позивача, є документально доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції позовні вимоги задоволено повністю, проте при виготовленні рішення допущено описку, а саме зазначено, що позов задоволено частково, колегія суддів вважає, що дана описка не є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки може бути виправлена в порядку статті 89 ГПК України.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів цілком підтримує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.06.2014 року у справі №5011-69/12424-2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №5011-69/12424-2012 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло