ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р.Справа № 922/6304/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Харківспецгасіння" Колективного підприємства "Харківспецсервіс", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ОСОБА_2", м. Харків
про стягнення 40044,55 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, за довіреністю від 27.11.2015 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Харківспецгасіння" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Маркет ОСОБА_2" про стягнення заборгованості за договором підряду № 17/69С від 14.05.2012 року в сумі 20000,00 грн., інфляційних втрат в сумі 15088,09 грн., 3% річних в сумі 1785,21 грн., пені в сумі 5301,91 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.12.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21 грудня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.12.2015 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 50247) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.12.2015 року від позивача надійшла заява (вх. № 50248) про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивачем було здійснено перерахунок інфляційних втрат. У з`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 20000,00 грн. основного боргу, 15789,86 грн. інфляційних витрат, 1790,14 грн. 3% річних та 5275,61 грн. пені.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.12.2015 року від відповідача надійшло клопотання (вх. № 50558) про відкладення розгляду справи з метою надання часу для подання необхідних документів по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2015 року розгляд справи було відкладено на 25.01.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 22.01.2016 року від представника позивача надійшли пояснення (вх. № 2004) по справі.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 22.01.2016 року від позивача надійшла заява (вх. № 2005) про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач здійснив перерахунок розміру пені, у зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача 20000,00 грн. заборгованості, 15789,86 грн. інфляційних втрат, 1790,14 грн. 3% річних та 2464,55 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.01.2016 року розгляд справи було відкладено на 01.02.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 01.02.2016 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 01.02.2016 року не з`явився, відзиву на позов, та документів витребуваних судом, не надав, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали суду про порушення провадження у справі та ухвали суду від 21.12.2015 року на адресу, вказану у позовній заяві та яка співпадає з адресою у Витягу з ЄДРПОУ. Проте вказані ухвали суду повернулись з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 3.6 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/1228 від 02.06.2006 року "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а саме в пункті 3.9.1 Постанови зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що сторони, зокрема відповідач, належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

14.05.2012 року між Дочірнім підприємством "Харківспецгасіння" Колективного підприємства "Харківспецісервіс" (позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвест-Маркет буд" (відповідач, замовник) було укладено договір підряду № 17/69С, у відповідності до умов якого, замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання по виконанню робіт: монтаж та наладка автоматичної установки газового та порошкового пожежогасіння на об`єкті - Житловий комплекс по вул. Фронтовій, 3 м., Харків, відповідно до доданих кошторисів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до протоколу узгодження договірної ціни на виконання робіт до договору договірна ціна складає 10256,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 договору, остаточний розрахунок по договору між замовником та підрядником проводиться не пізніше 3-х банківських днів з моменту підписання акту здавання-приймання при умові відсутності недоліків.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Згідно з частиною 4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

За приписами статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором та виконав роботи на загальну суму 104256,00 грн., що підтверджується актом приймання виконаних робіт за серпень 2012 року, який підписаний обома сторонами без заперечень ( арк.спр.24-27).

Відповідач лише частково оплатив виконані позивачем роботи в сумі 24256,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача (арк. спр. 32-35).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка складає 20000,00 грн. (з урахуванням передплати здійсненої відповідачем в розмірі 60000,00 грн.), що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором підряду № 17/69С від 14.05.2012 року у розмірі 20000,00 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 1790,14 грн. 3% річних та 15789,86 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних в сумі 1790,14 грн. та інфляційних втрат в сумі 15789,86 грн. заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 2464,55 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.3 договору, в разі несвоєчасної оплати вартості виконаних робіт замовник зобов`язаний оплатити на користь підрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 2464,55 грн., розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо її задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 853, 854, 882 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 - ОСОБА_2" (61166, м. Харків, вул. Коломенська, 63, ) на користь Дочірнього підприємства "Харківспецгасіння" Колективного підприємства "Харківспецсервіс" (61052, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 50, ) 20000,00 грн. заборгованості, 15789,86 грн. інфляційних втрат, 1790,14 грн. 3% річних, пеню в сумі 2464,55 грн. та 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.02.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

922/6304/15