донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

18.01.2016 справа №908/4773/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_1В ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача:ОСОБА_5- довір. не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від05 листопада 2015 р.
у справі№ 908/4773/15 (суддя Топчій О.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспеціндустрія", м. Запоріжжя
прозобов'язання оформити право користування земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.11.2015р. по справі №908/4773/15 було відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспеціндустрія", м. Запоріжжя про зобов'язання оформити право користування земельною ділянкою.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015р. по справі № 908/4773/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки викладені в рішенні господарського суду не відповідають обставинам справи. Зазначив, що відповідач був зобовязаний у строк до 31.12.2013р. надати документи, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, на якій розташованій предмет іпотеки, у звязку із чим у позивача є наявність порушеного права, яке підлягає захистові на підставі ч.2 ст. 20 Господарського кодексу України та п.5. ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом присудження до виконання обовязку в натурі.

Позивач у судовому засіданні 18.01.2015р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання 18.01.2015р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2008р. між Публічним Акціонерним Товариством Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк у м. Запоріжжі та Товариством з обмеженою відповідальністю Україна-Квант (далі позичальник) укладено кредитний договір № 75608К16/22.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між Публічним Акціонерним Товариством Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк у м. Запоріжжі та Товариством з обмеженою відповідальністю Будспеціндустрія укладено іпотечний договір № 75608Z22 від 18.09.2008 р. (далі іпотечний договір).

Пунктом 1.3 іпотечного договору № 75608Z22 від 18.09.2008р. встановлено, що предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених в кредитному договорі зобовязань боржника є нерухоме майно іпотекодавця, а саме нежитлова будівлю А1, розташована за адресою: Запорізька область м. Запоріжжя, вул. Хакаська, буд. 3, загальною площею 326,5 кв.м. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 9367 кв. м., яка належить до державної форми власності. На день укладання цього договору право власності/користування земельною ділянкою іпотекодавцем не оформлене. Іпотекодавець зобовязується у строк до 01.02.2009р. надати до банку документи, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки. У разі недотримання зазначеної умови, починаючи з 01.02.2009р., процентна ставка за кредитним договором збільшується на 2 процентні пункти. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки власник земельної ділянки надає іпотекодержателю ті ж самі умови користування земельною ділянкою, що надавалися іпотекодавцю.

30.11.2011 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін № 75608Z22-1 до іпотечного договору, яким в п.1.3 сторони визначили, що Іпотекодавець зобовязується у строк до 31.11.2012 р. надати до банку документи, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки.

31.05.2013 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін № 75608Z22-2 до іпотечного договору, яким в п.1.3 сторони визначили, що Іпотекодавець зобовязується у строк до 31.12.2013 р. надати до банку документи, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору (порушення строків оплати основного боргу та процентів) позивач звернувся до господарського суду Запорізької області за захистом своїх порушених прав з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, рішенням господарського суду Запорізької області від 22 жовтня 2014 року № 908/3111/14 вищезазначений позов Банку задоволено, в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою-відповідальністю Україна-Квант на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України в особі філії АТ Укрексімбанк у м. Запоріжжі звернуто стягнення на зазначене у договорі іпотеки нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю Будспеціндустрія, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, про що 23.12.2014р. було видано відповідний наказ.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного наказу господарського суду Запорізької області від 23.12.2014р. №908/3111/14.

26.06.2015р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Запорізькій області винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з неможливістю звернути стягнення на нерухоме майно, оскільки згідно з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником (ТОВ Будспеціндустрія) зареєстровано право власності на нежитлову будівлю А1 розташована за адресою: Запорізька область м. Запоріжжя, вул. Хакаська, буд. 3, площею 326,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1, але земельна ділянка, що розташована під вищевказаним об'єктом нерухомості не оформлена належним чином, у звязку з чим реалізація даного майна в межах відкритого виконавчого провадження неможлива.

У звязку з наведеним вище, позивач звернувся з позовом до суду та, посилаючись на невиконання відповідачем п. 1.3 іпотечного договору № 75608Z22 від 18.09.2008р., просить зобов'язати відповідача оформити право користування земельною ділянкою протягом трьох місяців з дня набрання рішенням чинності.

При розгляді вищезазначених позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 6 Закону України Про іпотеку передбачені умови передачі нерухомого майна в іпотеку.

Зокрема, іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків (ч.3).

Якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею) (ч.4)

Як зазначено вище, пунктом 1.3 іпотечного договору № 75608Z22 від 18.09.2008р. встановлено, що предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених в кредитному договорі зобовязань боржника є нерухоме майно іпотекодавця, а саме нежитлова будівлю А1, розташована за адресою: Запорізька область м. Запоріжжя, вул. Хакаська, буд. 3, загальною площею 326,5 кв.м. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 9367 кв. м., яка належить до державної форми власності. На день укладання цього договору право власності/користування земельною ділянкою іпотекодавцем не оформлене. Іпотекодавець зобовязується у строк до 01.02.2009р. надати до банку документи, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки. У разі недотримання зазначеної умови, починаючи з 01.02.2009р., процентна ставка за кредитним договором збільшується на 2 процентні пункти. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки власник земельної ділянки надає іпотекодержателю ті ж самі умови користування земельною ділянкою, що надавалися іпотекодавцю.

30.11.2011 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін № 75608Z22-1 до іпотечного договору, яким в п.1.3 сторони визначили, що Іпотекодавець зобовязується у строк до 31.11.2012 р. надати до банку документи, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки.

31.05.2013 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін № 75608Z22-2 до іпотечного договору, яким в п.1.3 сторони визначили, що Іпотекодавець зобовязується у строк до 31.12.2013 р. надати до банку документи, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки.

З наведеного вище вбачається, що під час укладання договору іпотекодержателю було відомо, що земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки не знаходиться у власності/користуванні іпотекодавця і повинен був усвідомлювати несприятливі правові наслідки невиконання відповідачем умов договору щодо оформлення такого права. Проте, окрім збільшення процентної ставки, в разі неподання документів, що підтверджують право власності/користування земельною ділянкою, ніяких застережень або відповідальності передбачено умовами договору не було.

При цьому, насамперед колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на наступне.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України Про Державний земельний кадастр, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті а частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

За приписами ст. 26 Закону України Про землеустрій замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Статтею 28 Закону України Про землеустрій визначено, що розробники документації із землеустрою зобовязані, зокрема, виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

Позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспеціндустрія", м. Запоріжжя оформити право користування земельною ділянкою площею 9367 кв. м., що належить до державної форми власності, на якій розташований предмет іпотеки нежитлова будівля.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить і саме з метою його захисту.

Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Особа, права якої порушені вправі вимагати їх захисту у спосіб, визначений законом.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на той факт, що позивачем у даній справі обрано дефективний спосіб захисту з огляду на наступне.

Позивач не є стороною у спірних правовідносинах щодо оформлення права землекористування.

В позові заявлено вимогу щодо зобовязання відповідача здійснити дії, які не можуть бути здійснені безпосередньо ним, оскільки діючим законодавством передбачений певний порядок оформлення права користування земельною ділянкою, в якому відповідач виступає лише замовником.

Позовні вимоги не направлені на захист прав позивача.

В розглядуваній справі позивачем заявлено вимоги щодо зобовязання відповідача оформити право користування земельною ділянкою, тобто здійснити певні дії на свою (відповідача) користь. Таким чином, позивачем фактично заявлений позов в інтересах відповідача.

Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами порушення саме його прав або інтересів відповідачем і що задоволення позовних вимог, заявлених у такій спосіб, призведе до відновлення цих прав або інтересів.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищенаведені обставини, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015р. по справі № 908/4773/15 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015р. по справі № 908/4773/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.11.2015р. по справі № 908/4773/15 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_3