ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 926/1863/15

За позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, м. Чернівці

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Кельменці Кельменецького району Чернівецької області

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Державної казначейської служби України у Кельменецькому районі Чернівецької області

про стягнення коштів за використання державного майна 46323,62 грн.

Суддя О.В. Гончарук

Представники:

від позивача ОСОБА_2, довіреність від 11.12.2015;

від відповідача ОСОБА_3, договір №7/13 від 16.10.2013, ОСОБА_1;

від третьої особи ОСОБА_4, посвідчення №5 від 20.08.2013.

СУТЬ СПОРУ: регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області звернулось до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з позовом про стягнення коштів за використання державного майна у розмірі 46323,62 грн.

Свій позов позивач обґрунтовує фактом порушення з боку відповідача умов договору оренди №409 від 03.01.2013, зокрема передано орендовані приміщення іншій юридичній особі, що свідчить про наявність протиправних дій та вини орендаря. Цим, на думку позивача, спричинено шкоду державі, і, у відповідності до розрахунку, здійсненого згідно з Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, відповідач повинен відшкодувати державі 46323,62 грн.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 18.12.2015 порушено провадження у справі з призначенням її до розгляду на 05.01.2016 та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача управління Державної казначейської служби України у Кельменецькому районі Чернівецької області.

Ухвалою від 05.01.2016 за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено на 26.01.2016.

На день вирішення спору, 26.01.2016, присутній у судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просить суд, задовольнити позов.

Представник відповідача, надавши відзив на позовну заяву, просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у цьому відзиві, зокрема у звязку з тим, що позивачем не доведено факту укладення з боку відповідачем договору суборенди приміщення площею 92,7 кв.м. за адресою: смт Кельменці, вул. Довженка, 5.

Представник третьої особи просить суд вирішити спір у відповідності до вимог законодавства України, яке регулює спірні відносини.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши подані ними документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив.

03 січня 2013 року між сторонами укладено договір оренди №409 нерухомого майна, що належить до державної власності (Договір), згідно з умовами якого орендодавець передє, а орендар приймає у строкове платне користування частину адміністративних приміщень «А-П», загальною площею 92,7 кв.м. (в т.ч. приміщення (1-2) - 43,2 кв.м., (1-3) - 5,6 кв.м., (1-4) - 3,7 кв.м., (1-5) - 9,8 кв.м., (1-6) - 17,5 кв.м., (1-7) - 12,9 кв.м.), розміщених на першому поверсі нежитлової будівлі Управління Державної казначейської служби України у Кельменецькому районі Чернівецької області, розміщеної за адресою: Чернівецька область, Кельменецький район, смт. Кельменці, вул. Довженка, 5, що перебуває на балансі Управління Державної казначейської служби України у Кельменецькому районі Чернівецької області.

Майно за умовами Договору (п.п. 1.2.) передано в оренду з метою розміщення: торговельного об'єкту з продажу непродовольчих товарів - 39,2 кв.м. (частина прим. (1-2)); ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг з ксерокопіювання документів -4,0 кв.м. (частина прим. (1-2)); інше використання майна (ремонт мобільних телефонів та компюторної техніки) - 49,5 кв.м. (прим. (1-3) - 5,6 кв.м. (1-4) - 3,7 кв.м. (1-5) - 9,8 кв.м., (1-6) - 17,5 кв.м., (1-7) - 12,9 кв.м.).

Згідно з п. 5.1. Договору, орендар зобов'язаний використовувати майно відповідно до його призначення та умов цього договору, а п.п. 5.11. сторони обумовили, що орендар зобовязався не здавати орендоване майно як повністю так і частково в суборенду.

05 вересня 2013 року позивачем складено довідку за підписами завідуючого сектором контрольно-ревізійної роботи та аудиту і двох головних спеціалістів відділів фонду держмайна, а якій зазначено, що відповідачем порушено умови договору оренди №409 від 03.01.2013, а саме орендовані приміщення використовуються іншою юридичною особою, внаслідок чого до Державним бюджетом недоотримано доходів за користування державним майном на суму 17317,65 грн.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статтей 33 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд вважає, що довідка про результати перевірки дотримання вимог чинного законодавства від 05.09.2013, не може братися до уваги як допустимий доказ у підтвердження факту здачі відповідачем орендованого приміщення в суборенду, оскільки дана довідка складена в односторонньому порядку без участі відповідача або його уповноваженого представника.

За таких обставин, позивачем не доведено обставин, на які він посилається у своїй позовні заяві.

Щодо правого обґрунтування позову, в якому позивач зазначає про наявність у діях відповідача протиправних дій та вини, що спричинило шкоду державі, слід зазначити наступне.

За змістом положень статті 1166 Цивільного кодексу України, на яку позивач посилається у позовній заяві, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Ураховуючи, що між сторонами виникли зобов'язальні відносини, які випливають із Договору, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1166 ЦК України відсутні.

Крім цього, за змістом статтей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

Разом з тим, судом не встановлено жодного з чотирьох умов відповідальності, які б дозволили стверджувати, що відповідачем завдано збитків державі у розмірі 46323,62 грн.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача послуг за надання правової допомоги, слід зазначити, що з розрахунку таких послуг убачається включення до цих послуг надання адвокатом правової допомоги, крім даної справи, за надання консультацій з приводу укладення та розірвання господарських договорів, а також підготовка відзивів, участь у проведенні перевірок, участь у судових процесах у справах №№926/256/15, 926/457/14. Крім цього, згідно з квитанцію від 08.01.2016, відповідачем сплачено адвокату 10000 грн. за консультації та підготовку позовної заяви про поділ майна подружжя.

Таким, чином в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем судових витрат у вигляді оплати послуг адвоката у розмірі 10000 грн. виключно в межах судової справи №926/1863/15, а тому відсутні підстави для стягнення їх з позивача на користь відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 01.02.2016.

Суддя О.В. Гончарук