КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа№ 910/13163/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від прокуратури: Довбищук Л. - представник

від позивача: Півторак Т.О. - представник

від відповідача: Солонець І.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну "Техвоєнсервіс"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 02.09.2015

у справі № 910/13163/15 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Військового прокурора Дарницького регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Концерну "Техвоєнсервіс"

про стягнення 484 302 грн.

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну "Техвоєнсервіс" про стягнення з урахуванням прийнятої судом заяви про збільшення розміру позовних вимог в порядку ст.ст. 22, 55 ГПК України від 01.07.2015, 484302 грн. санкцій, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 02.07.2014 № 294/14/8.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.09.2015 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Концерну "Техвоєнсервіс" на користь Міністерства оборони України 30431 (тридцять тисяч чотириста тридцять одну) грн. 14 коп. штрафних санкцій за несвоєчасне надання звітності, 211720 (двісті одинадцять тисяч сімсот двадцять) грн. пені та штрафу за несвоєчасне надання послуг. У іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Концерну "Техвоєнсервіс" у дохід Державного бюджету України 9686 (дев'ять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 04 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що 02.07.2014 року між Концерном «Техвоєнсервіс» та Міністерством оборони України був укладений договір про закупівлю за державні кошти з технічного обслуговування та ремонтування інших автотранспортних засобів за №294/14/8, згідно якого Концерн зобов'язаний надати послуги з обслуговування та ремонтування інших автотранспортних засобів за номенклатурою,у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені в календарному плані надання послуг, що є невід'ємною частиною договору, а Міністерство оборони України зобов'язується прийняти та оплатити ці послуги.

Відповідно до п.1.1. виконавець зобов'язується у 2014 році надати послуги замовнику з капітального ремонту автомобільної техніки та спеціальної автомобільної техніки Збройних Сил України марок КРАЗ-255Б, 255В, 260Б, 260В, КПП КРАЗ-255 за номенклатурою.

З боку Концерну «Техвоєнсервіс» усі роботи щодо ремонту, визначені у договорі, із автомобільної техніки були виконані, щодо якості ремонту у замовника до виконавця претензій не було.

Скаржник зазначає, що у своїй позовній заяві позивач станом на 24.05.2015 року надає довідку, яка підтверджує про відсутність у відповідача заборгованості по виконанню робіт за договором, тобто роботи були виконані на всю суму попередньої оплати. Проте позивач стверджує, що відповідачем було порушено п.4.5. договору, а саме відповідач повинен був надати звітні документи, що підтверджують використання : отриманих коштів у місячний строк, про те вони надійшли з певним запізненням.

Концерн «Техвоєнсервіс» звертає увагу суду на те, що в даних обставинах не має їхньої вини, оскільки кошти на рахунок відповідача надійшли не одразу, а тому закупка деталей, які потрібні були для ремонту техніки відбулася з певним затриманням.

Також Концерн хоче підкреслити те, що ненадання звітних документів своєчасно не нашкодило Міністерству оборони України та не завдало їм ніякої матеріальної шкоди.

У зв'язку зі скрутним фінансовим становищем, апелянт просить зменьшити розмір штрафних санкцій до 1 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/13163/15 та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

Ухвалою від 17.12.2015 року розгляд справи відкладено на 26.01.2016 рік на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

02.07.2014 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено договір № 294/14/8, відповідно до якого відповідач зобов'язався надавати послуги з обслуговування та ремонтування автотранспортних засобів за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені в календарному плані надання послуг (додаток №1 до договору), а позивач зобов'язався прийняти та оплатити ці послуги.

За умовами договору 28.07.2014 позивачем було здійснено нарахування попередньої оплати у розмірі 1864499,96 грн. на рахунок відповідача.

Відповідач відповідно до п. 4.5 договору був зобов'язаний в місячний термін надати позивачу звітні документи, що підтверджують використання отриманих коштів або повернути невикористані кошти на рахунок позивача.

Як свідчать матеріали справи до умов договору сторонами вносилися зміни Додатковими угодами від 27.08.2014, від 03.12.2014 та від 15.12.2014, у тому числі щодо обсягу робіт, їх вартості та строків виконання.

Станом на 24.05.2015 наданою позивачем довідкою підтверджено відсутність у відповідача заборгованості по виконанню робіт за договором, тобто роботи були виконані на всю суму попередньої оплати.

Відповідачем було порушено встановлені п. 4.5 договору зобов'язання в місячний термін надати позивачу звітні документи, що підтверджують використання отриманих коштів або повернути невикористані кошти на рахунок позивача.

Відповідачем станом на 28.08.2014 звітних документів щодо використання попередньої оплати та/або аргументованої відповіді щодо невиконання умов договору не надано. Кошти на розрахунковий рахунок позивача також станом на 28.08.2014 не повернуто. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

Акти приймання-передачі послуг та повернення автомобільної техніки було підписано з простроченням, а саме:

- 28.11.2014 на суму 1664999,96 грн.;

- 19.12.2014 на суму 220000 грн.

Відповідачем не спростовано факт порушення ним договірних зобов'язань щодо своєчасного виконання послуг по договору, надання документів, що підтверджують використання отриманих коштів або повернення невикористаних коштів на рахунок позивача. Тобто відповідачем порушено строки виконання зобов'язань за договором (зобов'язання були виконані пізніше, що відповідачем не заперечується).

Відповідно до ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором та законом, зокрема у вигляді нарахування та стягнення:

- штрафних санкцій відповідно до п. 7.2.3 договору за несвоєчасне надання звітності щодо використання попередньої оплати;

- штрафу та пені відповідно до ст. 231 ГК України та п. 7.2.2 договору.

Відповідно до розрахунку вищевказаних санкцій суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам договору, та, зокрема, оскільки розраховані санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом, тому визнає обґрунтованими нараховані позивачем 60862,27 грн. - штрафних санкцій за несвоєчасне надання звітності та 423440 грн. - пені та штрафу за несвоєчасне надання послуг.

Щодо розміру санкцій, які підлягають стягненню, то розглянувши клопотання відповідача про зменшення у відповідності до ст. 233 ГК України розміру санкцій, які підлягають стягненню до 1 грн., дійшов наступних висновків.

Враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, який при цьому є державним підприємством, створеним на підставі наказу МОУ (позивача), та виконує стратегічні завдання по відновленню військової техніки, та оскільки станом на даний час роботи по договору відповідачем хоч і з простроченням, але виконані в повному обсязі, та таке прострочення не завдало фінансових збитків позивачу, тобто права позивача хоч і порушені несвоєчасним виконанням, але фінансових збитків він не отримав, тобто його майновий стан не постраждав, тому суд у відповідності до ст. 233 ГК України вбачає підстави для зменшення на 50% заявленого до стягнення розміру санкцій, та стягує з відповідача 30431,14 грн. - штрафних санкцій за несвоєчасне надання звітності та 211720 грн. - пені та штрафу за несвоєчасне надання послуг.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду, висновками проведеної судової експертизи, а також змістом спірного договору, який укладався між сторонами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне, що підставою для подання даного позову прокурором стали порушення інтересів держави в межах даного спору. З огляду на наведене, а також враховуючи системний аналіз приписів статті 36 Закону України "Про прокуратуру", норм ГПК України та рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99, суд дійшов висновку про наявність у прокурора права на звернення до господарського суду з даним позовом.

Окрім того, слід зазначити наступне, що апелянт порушив строки виконання зобов'язання, а тому несвоєчасно виконав умови договору №294/14/8 від 02.07.2014, а саме п. 7.2. договору. Судом першої інстанції у відповідності до ст. 233 ГК України зменшено на 50% від заявленого до стягнення розміру санкцій, та стягнуто з відповідача 30431,14 грн. - штрафних санкцій за несвоєчасне надання звітності та 211720 грн. - пені та штрафу за несвоєчасне надання послуг.

Щодо зменьшення розміру штрафних санкцій, колегія вважає, що суд першої інстанції скористався своїм правом та зменьшив розмір штрафних санкцій на 50% з чим погоджується колегія.

Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов'язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір про закупівлю послуг за державні кошти від 02.07.2014 №294/14/8 відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови надання послуг з капітального ремонту автомобільної техніки Збройних Сил України, в тому числі і щодо нарахування штрафних санкцій.

Підставою зменшення розміру штрафних санкцій відповідач зазначає скрутне матеріальне становище та те, що підприємство перебуває на межі банкрутства.

Статтею 219 ГК України перераховано підстави для зменшення розміру відповідальності або звільнення від відповідальності, а саме - якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання.

Таким чином, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 229 ГК України). Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання за будь-яких обставин.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Техвоєнсервіс" на рішення Господарського суду м. Києва від 02.09.2015 у справі № 910/13163/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 02.09.2015 у справі № 910/13163/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/13163/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх