ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Справа № 922/976/14

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В. , суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

прокурор - Ногіна О.М., ( посвідчення №032167 від 11.02.2015р.);

1-го позивача не прибув;

2-го позивача Державної екологічної інспекції у Харківській області ОСОБА_1 (за довіреністю від 01.10.2014р.; № 5196/01-25/09-14);

відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю від 16.02.2005р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 ТОВ "Вільне" (вх. №5369 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 29.10.15 у справі № 922/976/14

за позовом Харківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, м. Харків в інтересах держави в особі

1. Вільшанської селищної ради, смт Вільшани

2. Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків

до ОСОБА_3 ТОВ "Вільне", смт Вільшани

про стягнення 103 328,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/976/14 від 29.10.2015р. (суддя Макаренко О.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне" (вул. Нові будинки, 10, с. Вільшани, Дергачівський район, Харківська область, 62320, ) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (Держпром, 1-й під'їзд, 2-й поверх, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022, , на р/р 0204 Вільшанської селищної ради у Дергачівському районі Харківської області, УДСКСУ у Дергачівському районі Харківської області, МФО 851011 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності") шкоду, завдану самовільним спеціальним водокористуванням в розмірі 108328,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне" (вул. Нові будинки, 10, с. Вільшани, Дергачівський район, Харківська область, 62320, ) на користь державного бюджету України (61166, м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі, , п/р 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 2165,56 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_4 товариство з обмеженою відповідальністю "Вільне" не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повнісю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2015р. у справі № 922/976/14 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 16.12.2015р.

Державна екологічна інспекції у Харківській області надіслала відзив (вх. 16146 від 01.12.2015р.) на апеляційну скаргу, в якому наводить заперечення на доводи апелянта та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції просить залишити без змін.

Від відповідача надійшла заява (вх. 16812 від 14.12.2015р.), в якій він просить відкласти розгляд справи, у зв'язку з відрядженням уповноваженого представника у м. Київ для участі у касаційному провадженні з іншої судової справи.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 16.12.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про судове рішення від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

В судовому засіданні 16.12.2015р. прокурор та представник другого позивача зазначили, що не заперечують проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.12.2015р. розгляд справи відкладено на 20.01.2016р.

Відповідач ОСОБА_4 товариство з обмеженою відповідальністю "Вільне" надіслав додаткові пояснення (вх. 181 від 11.01.2016р.), в яких наводить додаткові арґументи в обґрунтування своєї позиції у справі.

Від відповідача надійшла заява (вх. 619 від 20.01.2016р.), в якій він просить суд приєднати до матеріалів справи постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р. у справі № 922/482/15 з аналогічної судової справи.

Зазначені пояснення та документи оглянуті колегією суддів та долучені до матеріалів справи.

За клопотанням відповідача запис судового засідання 20.01.2016р. здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

В судове засідання 20.01.2016р. Вільшанська селищна рада уповноваженого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Зважаючи на встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги, те, що її розгляд вже відкладався, належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання, судова колегія вважає, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника першого позивача - Вільшанської сельщної ради.

В судовому засіданні 20.01.2016р. представник заявника апеляційної скарги (відповідача у справі) оголосив суду зміст апеляційної скарги та підтримав її вимоги в повному обсязі. Просить скасувати оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. На підтвердження своєї позиції у справі посилається на постанову апеляційного господарського суду у іншій справі.

В судовому засіданні 20.01.2016р. представник другого позивача Державної екологічної інспекції проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

В судовому засіданні 20.01.2016р. прокур підтримав позицію другого відповідача. Пояснив, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників позивача та прокурора, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно з Законом України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на час звернення прокурора з позовом), підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь - якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч.2 ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Реалізуючи надані Законом повноваження та з метою виявлення підстав для представництва інтересів держави у суді, Харківською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері проведено перевірку за матеріалами Державної екологічної інспекції у Харківській області за фактом спричинення державі збитків внаслідок здійснення забору підземної води СТОВ "Вільне" без дозволу на спеціальне водокористування.

На підставі наказу Державної екологічної інспекції у Харківській області від 19.06.2013р. № 819/01-03 та направлення на проведення планового заходу від 19.06.2013р. (т. 1, а.с. 40-41), державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківської області у період з 26 червня по 16 липня 2013р. проведено планову перевірку щодо додержання вимог природоохоронного законодавства в діяльності СТОВ "Вільне", за результатами якої складено ОСОБА_1 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічним речовинами № 819/01-03/06-11

Перевіркою встановлено, що 22.10.2009р. СТОВ "Вільне" отримало дозвіл на спеціальне водокористування Укр. №4641 А/ХАР зі строком дії 3 роки, а саме до 29.07.2012р., згідно з яким використовує 3 свердловини та шахтний колодязь для видобування води для задоволення виробничих та госппобутових потреб.

30.07.2012р. дозвіл СТОВ "Вільне" на спеціальне водокористування Укр. №4641 А/ХАР від 22.10.2009р. завершився і в подальшому не використовувався.

З матеріалів справи встановлено, що 09.08.2012 року року СТОВ "Вільне" подано заяву до державного адміністратора Єдиного дозвільного центру м. Харкова на отримання дозволу на спеціальне водокористування.

22.08.2012р. відповідач отримав новий дозвіл на спеціальне водокористування Укр. №5969/Хар, яким передбачено аналогічні умови спецводокористування зі строком дії до 22.08.2015 року.

Вказаною перевіркою виявлено порушення ст. ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України та встановлено, що у період з 30.07.2012р. по 21.08.2012р. відповідачем було здійснено забір 2200 м3 води із шахтного колодязя на виробничі потреби та для передачі населенню без відповідного дозволу на спеціальне водокористування.

Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області ОСОБА_5 винесено припис від 23.09.2013р. №06-22-187, яким СТОВ "Вільне" зобов'язано усунути порушення, виявлені під час перевірки, у строки, визначені у приписі.

Державною екологічною інспекцією у Харківській області (2-м позивачем) на підставі "ОСОБА_2 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої указом Міністерства охорони навколишнього природного середовищу України № 389 від 20.07.2009р. (надалі - ОСОБА_2) було розраховано шкоду (збитки), заподіяної державі внаслідок самовільного використання води з водного об'єкту за період з 30.07.2012р. по 21.08.2012p., загальний розмір якої склав 108328,00 грн. (розрахунок від 29.01.2014 p., т. 1 а.с. 42).

Даний розрахунок разом з претензією № 31 від 29.01.2014р. (т. 1 а.с. 38-39) про сплату шкоди у добровільному порядку було надіслано відповідачеві, але не оплачено.

На підставі наведеного Харківський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області (1-го позивача) та Державної екологічної інспекції у Харківській області (2-го позивача) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне" (відповідача) про стягнення з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області на р/р 0204 Вільшанської селищної ради у Дергачівському районі Харківської області, УДСКСУ у Дергачівському районі Харківської області 37981703, МФО 851011 для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності" шкоди, завданої самовільним спеціальним водокористуванням в розмірі 108328,00 грн. Прокурор у позовній заяві також просить суд покласти на відповідача судові витрати та забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві.

Ухвалою суду від 09.07.2014р. відмовлено у заяві прокурора про забезпечення позову (т. 1 а.с. 113-114).

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.07.2014р. у справі № 922/976/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.10.2014р., в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.12.2014р. рішення господарського суду Харківської області від 28.07.2014р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.10.2014р. у справі № 922/976/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.02.2015р. у справі № 922/976/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р., в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015р. рішення господарського суду Харківської області від 10.02.2015 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.04.2015р. у справі № 922/976/14 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

У постанові Вищого господарського суду України від 21.07.2015р. у даній справі, окрім іншого, зазначено, що судові рішення підлягають скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням судами норм матеріального (статей 44, 48, 49, 110, 111 Водного кодексу України, статей 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статті 23 Кодексу України про надра, стаття 1166 Цивільного кодексу України) та процесуального (статей 47, 32, 43 Господарського процесуального кодексу України) права, відповідно до статті 111-10 Господарського процесуального кодексу України.

Вищий господарський суд України зазначив, що судами безпідставно відхилено посилання прокурора на необхідність застосування до спірних правовідносин положень статей 44, 48, 49, 110, 111 Водного кодексу України та статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища". В порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України судами взято до уваги у якості належного доказу лише довідку від 09.02.2012р., проте не взято до уваги відомості, обліковані у звіті 2-ТП та довідку від 19.06.2013р., якими підтверджено дані про кількість та період забраної товариством води.

Також господарський суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що використання відповідачем води не тільки для задоволення господарських потреб, а й для виробництва виключає можливість видобування підземних вод без отримання необхідного дозволу.

Крім того у наведеній постанові Вищий господарський суд України вважає, що до спірних правовідносин у даній справі приписи статті 23 Кодексу України "Про надра" застосуванню не підлягають.

За результатами нового розгляду господарським судом Харківської області прийнято рішення від 29.10.2015р., яким позовні вимоги задоволені повністю.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про правомірність та доведеність позовних вимог.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Предметом розгляду даної справи є спір про стягнення з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області шкоди, завданої самовільним спеціальним водокористуванням в розмірі 108328,00 грн.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних/обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В пунктах 1.3., 1.6. роз'яснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності, як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Стаття 13 Конституції України встановлює, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права масності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Згідно ст. 1 Водного Кодексу України водокористуванням є використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним.

Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських,промислових,транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України).

Протиправна поведінка відповідача у заподіянні збитків внаслідок самовільного водокористування без відповідного дозволу підтверджується документами, складеними за результатами перевірки: ОСОБА_1 перевірки від 26.06.2013-16.07.2013р. №819/01-03/06-11(яким встановлено здійснення СТОВ "Вільне" у період з 30.07.2012р. по 21.08.2013р. забору 2200 м3 води із шахтного колодязя на виробничі потреби та для передачі населенню без спеціального дозволу на спеціальне водокористування), приписом від 23.09.2013р. №06-22-187, розрахунком шкоди, обрахованої відповідно до ОСОБА_2 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України від 20.07.2009 №389; які не оскаржені відповідачем та не визнані незаконними у встановленому чинним законодавством порядку.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду важає, що господарським судом першої інстанції правомірно відхилено посилання відповідача на положення статті 23 Кодексу України " Про надра", враховуючи таке.

Відповідно до Водного кодексу України (далі - ВК України) підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року N 827).

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Статтею 23 Кодексу України "Про надра" (в редакції чинній на час звернення прокурором з позовом) землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Як встановлено господарським судом першої інстанції так і під час апеляційного перегляду, підтверджується належними наявними в матеріалах справи доказами відповідач здійснює господарську діяльність, у тому числі використовує шахтний колодязь на земельній ділянці площею 3083,3 га, що передано йому у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва згідно з державним актом на право колективної власності на землю від 13 лютого 1997 року, видобуває підземні прісні води у господарських та господарсько-побутових цілях.

У період з 30.07.2012 року по 21.08.2012 року у відповідача був відсутній дозвіл на спеціальне водокористування.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що у постанові Вищого господарського суду від 21.07.2015р. у даній справи викладено висновок, що до спірних правовідносин у даній справі приписи статті 23 Кодексу України "Про надра" застосуванню не підлягають.

Відповідно до статті 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Зазначеного висновку дійшов Вищий господарський суд України і у справі № 916/1321/13 (постанова ВГСУ від 04.06.2014 року).

Отже, спірні водні правовідносини, які пов'язані з обов'язковістю отримання відповідачем дозволу на спецводокористування , вичерпно врегульовані статтями 44, 48, 49 ВК України як нормами спеціального закону. В свою чергу, стаття 23 Кодексу України про надра звільняє певних суб'єктів (землевласників і землекористувачів в межах наданих їм земельних ділянок) від отримання спеціальних дозволів на користування надрами, що не слід ототожнювати з дозволами на спецводокористування.

Також судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів відповідачем використовується видобута вода на виробничі потреби та для передачі населенню.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про доведеність факту наявності протиправної поведінки з боку відповідача, яка полягає у самовільному використанні ним водних ресурсів, тобто використанні цих ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 110 ВК України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Водокористувачі звільняються від відповідальності за порушення водного законодавства, якщо вони виникли внаслідок дії непереборних сил природи чи воєнних дій.

Згідно зі ст. 111 ВК України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Нормами ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) регламентується Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389 та зареєстрованою в Мін'юсті України від 14.08.2009 за № 767/16783 (надалі - ОСОБА_2).

Згідно з п. 9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), здійснюється за формулою (3сам = 100 х W х Тар) де:

W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), куб.м;

Тар - розмір, грн/100 куб.м, аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення (для води з лиманів - розмір, грн/100 куб.м, аналогічний ставці збору за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об'єкти", встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення).

Відповідно до п. 9.2. Методики фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки суб'єкта господарювання за підписом керівництва, завіреної печаткою.

При здійсненні розрахунку збитків позивач для визначення кількості (об'єму) та періоду забраної відповідачем без дозволу на спеціальне водокористування води використав відомості, обліковані відповідачем у звіті 2-ТП та довідку від 19.06.2013р. (а.с. 47-50).

Судова колегія відхиляє доводи відповідача про те, що надана прокурором довідка СТОВ "Вільне" від 19.06.2013 року (а.с. 47-50) не є довідкою, а є листом, оскільки на його думку, вона не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003, зокрема, не містить назви виду документа, і тому не є належним доказом об'єму і періоду забраної відповідачем води.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про стандартизацію" національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обовязковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 9.2. Методики фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки суб'єкта господарювання за підписом керівництва, завіреної печаткою.

При цьому ОСОБА_2 не містить чітко встановленої форми довідки суб'єкта господарювання.

Зі змісту довідки СТОВ "Вільне від 19.06.2013р. вбачається, що відповідачем без дозволу на спеціальне водокористування в період з 30.07.2012р. по 21.08.2012р. на виробничі потреби та для передачі населенню з шахтного колодязя було забрано 2200 м3 води. Дана довідка підписана директором СТОВ "Вільне" та завірена печаткою товариства. З огляду на викладене суд вважає дану довідку належним і допустимим доказом у даній справі в обґрунтування об'єму та періоду забраної відповідачем без дозволу на спеціальне водокористування.

Відображені у довідці відомості щодо об'єму та періоду забраної води не суперечать відомостям, облікованим відповідачем у Звіті про використання води за ІІІ квартал 2012 року (форма №2-ТП) (т. 1 а.с. 45-46).

Також, з акту перевірки та наказу Державної екологічної інспекції у Харківській області від 19.06.2013 року № 819/01-03 "Про проведення планового заходу (перевірки) СТОВ "Вільне" вбачається, що проведена позивачем перевірка була плановою, відтак відповідач, як особа, яка була завчасно обізнана про факт проведення цієї перевірки та повинна була підготуватись до неї, мав достатні підстави для складення довідки саме 19.06.2013 року.

Судова колегія вважає безпідставними посилання відповідача на помилкове застосування Держекоінспекцією коєфіцієнту 0,3 в порядку п. 325.9 ст. 325 Податкового кодексу України, як для підприємства, що здійснює житлово-комунальні послуги, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги-результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 10 зазначеного Закону, для підтвердження відповідності дотримання вимог кодексів усталеної практики, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил фізичні та юридичні особи - виконавці певних видв житлово-комунальних послуг отримують сертифікат відповідності якості цих послуг згідно із законом. Порядок видачі і позбалення сертифіката, термін його дії, а також вичерпний перелік видів житлово-комунальних послуг, які підлягають сертифікації, встановлює Кабінет міністрів України. Певні види господарської діяльності у сфері житлово-комунальних послуг підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Однак, в матеріали справи не містять, а відповідачем не надано будь-якого сертифікату або ліцензії на здійснення житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, відсутні правові підстави вважати СТОВ "Вільне" підприємством, яке надає житлово-комунальні послуги, а тому коефіцієнт 0,3 в порядку п. 325.9 ст. 325 Податкового кодексу України не можу бути застосований.

Зазначена правова позиція, викладена у постанові Вищого господарського суду України від 21.07.2015р. у даній справі.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахував вказівки та зауваження суду касаційної інстанції у даній справі, тому рішення господарського суду Харківської області від 29.10.2015р. по справі №922/976/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати заявника апеляційної скарги по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 ТОВ "Вільне" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.10.15 у справі № 922/976/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25.01.16

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.