РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/29475/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БДО»

до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про стягнення 244 083, 62 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Петрашенко В.П., Дубік Г.М.

від відповідача: Єршова С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БДО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення 240 000, 00 грн. за оплату послуг згідно з договором № 14/3289/12 про закупівлю послуг за державні кошти від 24.05.2012 р., а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1 755, 62 грн. та суму індексу інфляції у розмірі 2 328, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/29475/15 призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.12.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У процесі провадження у справі відповідач пождав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» заборонено здійснювати витрати на аудиторські та консалтингові послуги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 899 від 03.10.2012 р. та, відповідно, відповідач не може нести відповідальність передбачену ст. 625 Цивільного кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 20.01.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «БДО» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 14/3289/12, за умовами якого позивач зобов'язався у 2012 році надати відповідачу аудиторські послуги для потреб апарату; послуги з перевірки аудиторською компанією інформації щодо показників касового дефіциту, а також руху грошових коштів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» для щоквартального надання інформації представництву Міжнародного валютного фонду в Україні, а відповідач - прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до п.п. 3.1., 4.1., 4.2. договору його ціна становить 240 000, 00 грн. Розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем рахунку-фактури позивача після надання ним аудиторського висновку, затвердження відповідачем звіту позивача і підписання акту здачі-приймання наданих послуг по відповідному етапу. Звіт та акт здачі-приймання наданих послуг додаються до рахунку. Розрахунки за надані послуги проводяться протягом 180 банківських днів після прийняття їх відповідачем.

Відповідно до п.п. 5.3.-5.6. договору позивач готує аудиторський висновок та складає звіт, в якому зазначається детальний опис послуг, інформацію про витрачений час і надсилає аудиторський висновком із звітом відповідачу. Звіт затверджується уповноваженими представниками відповідача. Після отримання аудиторського висновку, протягом 15-ти календарних днів з дати отримання звіту, рахунки-фактури та акту здачі-приймання наданих послуг, відповідач повинен підписати акт здачі-приймання наданих послуг. Послуги вважаються прийнятими відповідачем з дати підписання ним акту здачі-приймання наданих послуг.

Договір, відповідно до п. 10.1., діє до 01.12.2012 р. в частині надання послуг та до повного завершення - в частині розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2014 р. сторонами підписано акти приймання-передачі послуг за договором № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. на загальну суму 240 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем допущено порушення зобов'язань за договором № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. щодо оплати наданих послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість на суму 240 000, 00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

За умовами договору № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. термін оплати становить 180 робочих днів з дня підписання актів приймання-передачі, тобто до 20.08.2015 р.

За таких обставин, на час розгляду даної справи строк виконання зобов'язань за договором № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. щодо оплати послуг є таким, що настав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Стосовно заперечень відповідача щодо відсутності у Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» правових підстав для оплати аудиторських послуг у зв'язку з встановленою постановою Кабінету Міністрів України № 899 від 03.10.2012 р. забороною суд відзначає, що за правилами ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, за правилами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Крім того, відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Суд відзначає, що договір № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. є чинним, у судовому поярку не визнаний недійсним, а відтак є правомірним в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України та обов'язковим для виконання його сторонами відповідно до ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України.

Також суд звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України № 899 від 03.10.2012 р. «Про порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку» прийнята після укладення договору № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. та, відповідно, не може застосовуватись до відносин сторін у даній справі.

Крім того, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 899 від 03.10.2012 р. «Про порядок здійснення витрат суб'єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку» в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 390 від 04.06.2015 р. «Деякі питання проведення аудиту суб'єктів господарювання державного сектору економіки» заборона щодо здійснення витрат на аудиторські послуги відсутня.

Таким чином, доводи відповідача визнаються судом необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

Між тим, суд враховує, що термін дії договору № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. закінчився 01.12.2012 р., в той час як позивачем в межах даної справи заявлено вимоги про стягнення заборгованості за послуги, які надавались у період з 12.08.2012 р. до 30.01.2013 р.

Документально підтверджених відомостей щодо продовження терміну дії договору № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. матеріали справи не містять, а відтак - відносини сторін щодо надання позивачем у період 15.01.2013 р. - 30.01.2013 р. послуг (надання яких засвідчено актом приймання передачі від 05.12.2014 р.) нормами вказаного договору не регулюються.

При цьому, розглядаючи спір по суті, суд виходить із наведених позивачем обґрунтувань своїх вимог та перевіряє наявність або відсутність обставин, на які посилається позивач у справі та, при цьому, не наділений компетенцією самостійно визначити підстави позову.

Клопотань про зміну підстав позову в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України від позивача не надходило.

Варто відзначити, що відповідач факт наявності у нього заборгованості за налані послуги не заперечує.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що вимоги приймаючи до уваги, що вимоги позивача обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 14/3289/12 від 24.05.2012 р., в той час як заборгованість відповідача саме за вказаним договором підтверджується лише на суму 180 000, 00 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині.

В частині вимог про стягнення 60 000, 00 грн., суд відмовляє у задоволені позову в цій частині, оскільки заборгованість за договором № 14/3289/12 від 24.05.2012 р. на вказану суму документально не підтверджується.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1 755, 62 грн. та суму індексу інфляції у розмірі 2 328, 00 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Тож, приймаючи до уваги, що відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати наданих відповідачем послуг, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Згідно розрахунку суду, здійсненого з урахуванням суми заборгованості за договором № 14/3289/12 від 24.05.2012 р., яка підтверджується документально, судом встановлено, що розмір 3 % річних становить 1 316, 71 грн.

Заявлена до стягнення сума інфляційних не перевищує розраховану судом та відповідно підлягає задоволенню у розмірі 2 328, 00 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» задовольнити частково.

2. Стягнути з Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ), з будь-якого рахунку, виявленого під час виконавчого провадження, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БДО» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, 4, ) заборгованість у розмірі 180 000, 00 (сто вісімдесят тисяч грн. 00 коп.) грн., 1 316, 71 (одна тисяча триста шістнадцять грн. 71 коп.) грн. - 3 % річних, 2 328, 00 (дві тисячі триста двадцять вісім грн. 00 коп.) грн. - інфляційних втрат та 2 754, 67 (дві тисячі сімсот п'ятдесят чотири грн. 67 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 25.01.2016 р. .

Суддя Пригунова А.Б.