ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 917/2157/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, довіреність б/н від 22.01.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 5752П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року у справі

за позовом Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", м. Полтава,

до Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації, м. Полтава,

про стягнення 620372,59 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації про стягнення 620372,59 грн. по договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, в тому числі: 3% річних в сумі 13207,55 грн.; пеню в сумі 171540,28 грн. та інфляційні втрати в сумі 435624,76 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.12.2015 р. у справі № 917/2157/15 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача: 171540,28 грн. пені, 13207,55 грн. 3% річних, 435624,76 грн. інфляційних нарахувань та 10093,08 грн. судового збору.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне зясування фактичних обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що станом на 01.10.2015 р. сплачено всю основну заборгованість по договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом. Посилається на відсутність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, оскільки прострочення платежів за спожитий природний газ сталось не з вини відповідача, у звязку з тим, що відповідно до Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформ міжбюджетних відносин», з 01.01.2015 р. відбулись зміни в фінансуванні навчальних закладів, в тому числі Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації. Зазначає, що помісячні планові асигнування на 2015 рік не відповідають термінам опалювального періоду, а виділені асигнування - фактичним потребам.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 р. у справі № 917/2157/15 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.01.2015 р.

Представник апелянта в судовому засіданні 26.01.2016 р. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача не надав, свого представника в судове засідання 26.01.2016 р. не направив, про причину відсутності представника позивача в судовому засіданні не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 61 2 (т. 2 а.с. 14).

Враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, в матеріалах справи достатньої документів для розгляду справи по суті, незявлення представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційних скарг в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.12.2014 р. між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (постачальником) та Відділом освіти Полтавської районної державної адміністрації (споживачем) укладено договір на постачання природного газу за врегульованим тарифом № 170 (т. 1 а.с. 7-15).

Згідно з п. 1.1 договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, постачальник надає споживачу природний газ для забезпечення потреб споживача в обсягах і порядку, передбачених цим договором, а споживач оплачує постачальнику вартість газу та наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 4.6 договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до Додатка 2 до Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 10.1 договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, договір набирає чинності з моменту його підписання та діє в частині постачання природного газу з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. включно.

В п. 2.1 договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом сторони домовились про узгодження обсягів постачання газу споживачу в Додатку № 2 до цього договору.

В Додатку № 2 до договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом сторони узгодили, що протягом 2015 р. постачальник здійснює споживачу постачання природного газу в загальному обсязі 1200000 тис. куб.м., в тому числі по місяцях та кварталах в тис. куб. м.: в січні -349706; в лютому - 215505; в березні - 192770; в квітні 42183; в травні 77; в червні 27; в липні 0; в серпні 0; у вересні 131; у жовтні 81179; у листопаді -108570 та у грудні - 209852 (т. 1 а.с. 19).

Відповідно до п. 2.6, 2.9 договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, послуги з постачання газу підтверджуються підписаними сторонами актами приймання-передачі газу, що оформлюються за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору, та являються підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

На виконання умов договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом протягом січня червня 2015 р. постачальник (позивач у справі) поставив споживачу (відповідачу у справі) природний газ: у в січні 2015 р. - 210,608 тис. куб. м. на суму 1624116,23 грн.; в лютому 2015 р. - 189,010 тис. куб. м. на суму 1411292,32 грн.; в березні 2015 р. - 118,612 тис. куб. м. на суму 1350226,82 грн.; в квітні 2015 р. - 49,798 тис. куб. м. на суму 482871,29 грн.; в травні 2015 р. - 0,102 тис. куб. м. на суму 940,36 грн. та в червні 2015 р. - 0,087 тис. куб. м. на суму 779,71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без зауважень та застережень (т. 1 а.с. 22-31).

Відповідач розрахувався за спожитий природний газ у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 32-40), а також Актом звірки взаємних розрахунків № 846 станом за період: з січня 2015 р. по травень 2015 р. (т. 1 а.с. 79-80) та Актом звірки взаємних розрахунків за період: 01.07.2015 р. 01.10.2015 р. (т. 1 а.с. 93), які підписані представниками обох сторін та засвідчені печатками сторін.

Зокрема, з Акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.07.2015 р. 01.10.2015 р. вбачається, що станом на 01.10.2015 р. у відповідача відсутня заборгованість по договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Проте, в порушення умов п. 4.6 договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом відповідач (Відділ освіти Полтавської районної державної адміністрації) розрахунки за спожитий у січнічервні 2015 р. природний газ проводив з порушенням визначених в договорі строків, у звязку з чим позивач нарахував відповідачу: пеню за період з 06.04.2015 р. по 09.07.2015 р. в сумі 171540,28 грн.; 3% річних за період з 06.02.2015 р. по 09.07.2015 р. в сумі 13207,55 грн. та інфляційні втрати за період з лютого 2015 р. по червень 2015 р. в сумі 435624,76 грн.

Факт неналежного виконання зобовязань по оплаті спожитого природного газу відповідачем підтверджено матеріалами справи та визнається представником відповідача в судовому засіданні.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.1 договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором та чинним законодавством України.

В п. 6.2.2 договору № 170 від 23.12.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом сторони передбачили, що в разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищезазначене та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 171540,28 грн. пені.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, перевивши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 13207,55 грн. 3% річних та 435624,76 грн. інфляційних нарахувань.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Посилання відповідача на затримку фінансування оплати енергоносіїв, як на причину проведення розрахунків за спожитий природний газ з прострочкою визначених в договорі строків, не відповідають приписам ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України щодо домовленості сторін, умовам укладеного сторонами договору та не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань.

За таких обставин апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року у справі № 917/2157/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.