ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016р. Справа№ 914/4376/15

За позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація», м. Львів,

про: стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 12 642,04 грн.

Суддя М.Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 довіреність №01-5089 від 08.10.2015 р.

відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 20.01.2016 р.

Представникам сторін розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 12 642,04 грн.

30.12.2015 р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основної заборгованості - 11 225,87 грн., 1 314,60 грн. пені та 101,57 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем, в порушення умов договору №570130 про надання послуг з водопостачання та водовідведення між виробником цих послуг та виконавцями послуг від 08.07.2010 р. своєчасно та в повному обсязі не сплачено за спожиті послуги водопостачання та водовідведення, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 11 225,87 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 314,60 грн. пені та 101,57 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 30.12.2015 р.).

Ухвалою від 23.12.2015 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 25.01.2016 р.

В судове засідання 25.01.2016 р. представник позивача зявився, вимоги ухвали суду від 23.12.2015 р. виконав. Позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 25.01.2016 р. представник відповідача зявився, зменшені позовні вимоги визнав в повному обсязі, про що подав відзив на позовну заяву та підписаний між сторонами акт звірки взаємних розрахунків від 30.12.2015 р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

08 липня 2010 року між сторонами у справі укладено Договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення між виробником цих послуг та виконавцями послуг №570130 (надалі Договір).

За умовами цього Договору виробник (позивач у справі) бере на себе зобовязання надавати послуги з водопостачання та водовідведення в будинку №16 по вулиці Володимира Великого, 16 (Додаток 1), а виконавець (відповідач у справі) послуг зобовязується оплачувати послуги з водопостачання та водовідведення за затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Львівської міської ради тарифами у терміни, передбачені цим договором та додатками до Договору.

Відповідно до п. 6.3. Договору виконавець послуг до 20 числа, наступного за звітним місяцем, проводить розрахунок з виробником послуг по нарахованих коштах за надані послуги з водопостачання та водовідведення згідно виставленого рахунку, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виробника послуг за відрахуванням 3,3% (ТОВ «Львівавтокомплектація») комісійної винагороди від перерахованих виробнику коштів. (Комісійна винагорода враховується при виробником при розрахунках за надані послуги.). При цьому, в першу чергу, погашається заборгованість виконавця.

Згідно п. 6.4. Договору рахунок на оплату спожитих послуг водопостачання та водовідведення виставляється виробником послуг в останній день звітного місяця на підставі показів загально будинкових приладів обліку, а за їх відсутності на підставі звіту виконавця послуг, поданого ним до 25-го числа звітного місяця на паперових носіях по формі Додаток 3 та в електронному вигляді по формі Додаток 4.

Відповідно до п. 7.2. Договору, при несплаті або частковій несплаті за надані послуги виконавець послуг сплачує виробнику послуг пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день за кожний день протермінування платежу, яка складається з моменту укладення цього Договору, починаючи з 20 числа наступного за розрахунковим.

Заборгованість відповідача перед позивачем за спожиті послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.12.2015 р. становить 11 316,17 грн.

06.01.2016 р. позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 11 225,87 грн. основного боргу, 1 314,60 грн., 101,57 грн. 3% річних.

25.01.2016 р. представник відповідача, через канцелярію суду, подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині основного боргу (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 30.12.2015 р.) в сумі 11 225,87 грн. визнав в повному обсязі. Крім того, подав акт звірки взаємних розрахунків від 30.12.2015 р., згідно якого відповідач визнав заборгованість перед позивачем в сумі 11 225,87 грн. Доказів оплати заборгованості суду не надано.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 08 липня 2010 року між сторонами у справі укладено Договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення між виробником цих послуг та виконавцями послуг №570130.

За умовами цього Договору виробник (позивач у справі) бере на себе зобовязання надавати послуги з водопостачання та водовідведення в будинку №16 по вулиці Володимира Великого, 16 (Додаток 1), а виконавець (відповідач у справі) послуг зобовязується оплачувати послуги з водопостачання та водовідведення за затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Львівської міської ради тарифами у терміни, передбачені цим договором та додатками до Договору.

Заборгованість відповідача перед позивачем за спожиті послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.12.2015 р. становить 11 225,87 грн., з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 30.12.2015 р.

25.01.2016 р. представник відповідача, через канцелярію суду, подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги в частині основного боргу (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 30.12.2015 р.) в сумі 11 225,87 грн. визнав в повному обсязі. Крім того, подав акт звірки взаємних розрахунків від 30.12.2015 р., згідно якого відповідач визнав заборгованість перед позивачем в сумі 11 225,87 грн.

На час розгляду справи судом, відповідач не подав докази погашення основного боргу в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач основну заборгованість визнав, доказів погашення боргу не подав, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в сумі 11 225,89 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2. Договору, при несплаті або частковій несплаті за надані послуги виконавець послуг сплачує виробнику послуг пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день за кожний день протермінування платежу, яка складається з моменту укладення цього Договору, починаючи з 20 числа наступного за розрахунковим.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 314,60 грн. пені є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних 101,57 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, оскільки судове рішення прийнято на користь позивача, судові витрати потрібно покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 34 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» (адреса: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 45, ідентифікаційний код 33982081) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (адреса: 79017, вул. Зелена, 64, м. Львів; ідентифікаційний код 03348471) 11 225,87 грн. заборгованості, 1 314,60 грн. пені, 101,57 грн. 3% річних, 1 218,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.01.2016 р.

Суддя Синчук М.М.