ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 915/2041/15

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 04.03.2014

ОСОБА_2 директор.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 1292-1/2 від 24.12.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/2041/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства Єланецька сільгоспхімія, Поштова адреса: 55501, Миколаївська область, смт. Єланець, вул. Горкого, 47,

до відповідача: Державного підприємства Хлібна база № 76, 55310, Миколаївська область, Арбузинського району, с.Кавуни, вул.Елеваторна, 10,

про: зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство Єланецька сільгоспхімія, (далі ПАТ Єланецька сільгоспхімія) звернулось з позовною заявою до Державного підприємства (ТОВ) Хлібна база № 76 про зобовязання відповідача видати складські квитанції на зерно згідно товаро транспортних накладних: від 03.10.2015 р. № 0086507, від 04.10.2015р. № 0086508, від 03.10.2015 р. № 0086509, посилаючись на невиконання відповідачем вимог діючого законодавства України та умов Договору складського зберігання № 73 від 08.10.2015 р., (умови якого відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, застосовуються до відносин, що виникли до його укладення) в частині не видачі складських квитанцій на вимогу позивача.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вимоги не визнає, обґрунтовуючи це тим, що Договір складського зберігання № 73 від 08.10.2015 р., набирає чинності з моменту його укладення, тобто з 08.10.2015 року, тому положення ст. 631 ЦК України не розповсюджуються на дані відносини. Окрім цього, приймання зерна на зберігання, переробку та заставу від власників проводиться за відповідними договорами на підставі котрих видається товаро-транспортна накладна у відповідності з Інструкцією Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах.

Складська квитанція підтверджує факт укладення договору зберігання, кількість та зовнішній стан прийнятого товару. На період прийняття товару від Приватного акціонерного товариства Єланецька сільгоспхімія договір складського зберігання був відсутній.

Виконуючи п.п. 2.1., 2.2. Інструкції "Про ведення обліку й оформлення операцій з зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" та п.п. 3.1., 3.2. Наказу Міністерства аграрної політики України вц 27.06.2003 № 198 "Про затвердження Положення про обіг складських документів на зерно, Зерновим складом було виписано складські квитанції відповідно до ТТН за номерами: ТТН №0086507 від 03.10.2015 - АЦ 153055 від 03:10.2015; ТТН № 0086508 від 04.10.2015 - АЦ 153056 від 04.10.2015; ТТН № 0086509 від 06.10.2015 - АЦ 153131 від 06.10.2015, на ім'я ТОВ "ІНЕРТРЕЙДІНВЕСТ ГРУП".

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Приватним акціонерним товариством Єланецька сільгоспхімія у вересні 2015р. з належної йому земельної ділянки зібрано врожай соняшнику, який за попередньою домовленістю, передало на зберігання ДП Хлібна база № 76. Соняшник, завезений, належним позивачу автомобілем КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом 72-36 НИ, а саме: 03 жовтня 2015р., згідно товарно-транспортної накладної № 0086507 в кількості 17520 кг.; 04 жовтня 2015р. згідно товарно-транспортної накладної № 0086508, в кількості 14860 кг.; 06 жовтня 2015р., згідно товарно-транспортної накладної № 0086509, в кількості 16620 кг., загалом 49000 кг (49 т), про що свідчать записи вагара (матеріально відповідальної особи) з підписами, а за результатами аналізу зерна, підписами лаборанта з відбитками штампів ДП Хлібна база № 76 на цих товарно-транспортних.

Як вбачається з товаро - транспортних накладних та зазначено представником позивача у судовому засіданні, у графі Вантажоодержувач вказано ТОВ Інтертрейд ОСОБА_4, оскільки останній повинен був приїхати в момент прийняття відповідачем соняшнику та надати два примірника підписаного договору поставки соняшника олійного, чи укласти договір поставки на місці (за наявності повноважень), а також підписати накладні про передачу (приймання) товару. Проте, договір поставки між ТОВ Інтертрейд ОСОБА_4 та ПАТ Єланецька сільгоспхімія не було укладено.

Листами від 05.11.2015р., від 17.11.2015 р., від 25.11.2015 р. № 108 позивач повідомив відповідача про те, що договір на поставку соняшника між ПАТ Єланецька сільгоспхімія та ТОВ «Інтертрейд ОСОБА_4» не укладався, просив відвантажити соняшник та видати складські квитанції.

У наданій відповіді ДП Хлібна база № 76 повідомило, що соняшник в кількості 49 тон, завезений на підставі товарно-транспортних накладних за №0086507 від 03.10.2015; №0086508 від 04.10.2015; №0086509 від 06.10.2015, Вантажовідправником вказано ПрАТ «Єланецька сільгоспхімія», а Вантажоотримувачем ТОВ «ІНТЕРТРЕЙД ОСОБА_4», з яким також укладено Договір складського зберігання від 28.09.2015 № 69.

Виконуючи п.п.2.1, 2.2 ІНСТРУКЦІЇ «Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах» та п.п. 3.1, 3.2 Наказу МІНІСТЕРСТВА АГРАРНОЇ ПОЛІТИКИ УКРАЇНИ від 27.06.2003 №198 «Про затвердження Положення про обіс складських документів на зерно». Відповідачем було виписано складські квитанції відповідно до товаро - транспортних накладних за номерами: №0086507 від 03.10.2015 -АЦ 153055 від 03.10.2015; №0086508 від 04.10.2015 - АЦ 153056 від 04.10.2015; № 0086509 від 06.10.2015-АЦ 153131 від 06.10.2015.

Також вищенаведеним листом було повідомлено, що згідно постанови Арбузинського районного відділу УМВС України в Миколаївській області від 22.10.2015, насіння соняшнику загальною вагою 49000 кг визнано та приєднано як речовий доказ по кримінальному провадженню № 0000494 та передано на відповідне зберігання до ДП Хлібна база № 76 до вирішення питання по суті.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до п. 2 ст.20 Господарського Кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів;

- визнання недійсними господарських - угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів

суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до вимог п.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивачем не подано доказів, стосовно того, що спосіб захисту прав та інтересів, який визначений в якості предмету позову за другою вимогою, встановлений будь яким актом законодавства.

Таким чином, предмет позову, визначений позивачем не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Отже, в задоволенні позовних вимог господарський суд повинен відмовити. (Така позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13.07.2004 року у справі № 10/732).

Між тим, слід зазначити, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про зобовязання відповідача видати складські квитанції на зерно згідно товаро транспортних накладних: від 03.10.2015 р. № 0086507, від 04.10.2015р. № 0086508, від 03.10.2015 р. № 0086509 посилається на договір складського зберігання від 08 жовтня 2015 року № 73. Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 08 жовтня 2015 року був укладений договір складського зберігання № 73, згідно п. 1.1. якого, відповідач зобовязався прийняти за плату зерно на зберігання та повернути на умовах та в строк зазначений у цьому Договорі, а позивач передати на зберігання зерновому складу зерно. Але договір був укладений 08 жовтня 2015 року, а товаро-транспортні накладні № 0086507, № 0086508, № 0086509 виписані 03 жовтня 2015 р., 04 жовтня 2015 р. та 06 жовтня 2015 р., тобто, до укладення договору складського зберігання № 73 та без встановлення у цьому договорі, умов котрі застосовуються до відносин між ними, які виникли саме до його укладення.

Позивачем всупереч вимог ст. 33 ГПК України не доведено, що товаро транспортні накладні: від 03.10.2015 р. № 0086507, від 04.10.2015р. № 0086508, від 03.10.2015 р. № 0086509, відносяться до договору складського зберігання № 73 від 08.10.2015 р.

Статтею 49 ГПК України передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі відмови в позові - на позивача.

У судовому засіданні 26 січня 2016 року, згідно із ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписано 01.02.2016

Суддя С.М. Коваль.