РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/28470/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/28470/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Інвестиційний

Альянс»;

до Національного банку України;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»

про визнання договору застави припиненим та відсутності права застави.

за участю представників сторін:

від позивача: Черкасов Д.О., довіреність б/н від 25.09.2015р.;

від відповідача: Косенко А.П., довіреність № 18-02025/81851 від 29.10.2015р.;

від третьої особи: Канюк Я.Ю., довіреність № 434 від 13.08.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Інвестиційний Альянс» (надалі - позивач) до Національного банку України про визнання договору застави № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009р. припиненим та відсутності права застави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору застави № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009р., укладеним між відповідачем та позивачем, останній є заставодавцем в забезпечення виконання зобов'язань ПАТ АБ «Укргазбанк» перед відповідачем за умовами Кредитного договору № 146/6 від 16.01.2009р. Так, позивачу стало відомо, що в порушення приписів частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до вказаного кредитного договору без згоди позивача були внесені зміни щодо продовження строку користування кредитними коштами до 28.05.2015р., та, відповідно, збільшення розміру процентів за користування кредитними коштами, що має наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя (позивача), у той час, як за умовами спірного договору застави передбачено строк повернення кредитних коштів та період нарахування процентів за кредитним договором до 26.10.2009р., будь-які додаткові договори про продовження зазначеного строку позивачем та відповідачем не укладались. У зв'язку з чим, позивач вважає заставу за договором № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009р. припиненою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2015р. порушено провадження у справі №910/28470/15, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та призначений розгляд справи на 26.11.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2015р. розгляд справи було відкладено на 17.12.2015р.

Ухвалою суду від 17.12.2015р. розгляд справи відкладено на 29.12.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015р. суд, на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строк вирішення спору у справі № 910/28470/15 та відклав розгляд справи на 20.01.2016р.

20.01.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано письмові пояснення.

Присутній у судовому засіданні 20.01.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, наведених у письмових поясненнях.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив, обґрунтовуючи підставами, наведеними у письмових поясненнях.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2009р. між Національним банком України, в якості Кредитора (далі - позивач) та відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», в якості позичальника (далі - третя особа) було укладено кредитний договір № 146/6 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов п.1.1 якого в рахунок кредитної лінії за кредитним договором від 26.12.2008р. № 146 кредитор надає позичальнику кредит на суму 44 000 000,00 грн. на строк з 16.01.2009р. по 22.12.2009р. з оплатою 18% річних.

За умовами п.1.2, 1.3 Кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором заставодавці - власники акцій позичальника - ТОВ «Фінансово-інвестиційний альянс» та ТОВ «Компанія Укргазінвест плюс» надають кредитору в заставу прості іменні акції, власник: ТОВ «Фінансово-інвестиційний альянс», код ЦП: UA, кількість ЦП 58 000 000,00 шт., форма існування: документарна форма, знерухомлена, за номінальною вартістю 58 000 000,00 грн., про що з власниками акцій укладаються окремі договори застави.

У зв'язку з цим, 16.01.2009р. між відповідачем, в якості заставодержателя, третьою особою, в якості позичальника, та позивачем, в якості заставодавця, було укладено договір застави № 146/6/АВ-1 (далі - договір застави), згідно якого (п. 1.1.3) з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 16.01.20069р. № 146/6 на суму 44 000 000,00 грн. зі строком повернення кредиту 22.12.2009р. та сплатою процентів у розмірі 18,0% річних, позивач передав в заставу відповідачу прості іменні акції за загальною балансовою вартістю 33 000 000,00 грн., з наступними характеристиками: прості іменні акції, власник: ТОВ «Фінансово-інвестиційний альянс», код ЦП: UA, кількість ЦП 33 000 000,00 шт., форма існування: документарна форма, знерухомлена, за номінальною вартістю 33 000 000,00 грн., балансова вартість: 33 000 000,00 грн.

10.12.2009р. було внесено зміни до п.1.1 договору застави, зокрема, змінено розмір процентів, що становить розмір облікової ставки Національного банку України плюс 0,5 процентного пункту.

При цьому, пунктами 4.3 договору застави передбачено, що договір може бути змінено лише за згодою сторін шляхом укладення додаткового договору, що є невід'ємною частиною цього договору.

Разом з тим, 23.12.2010р., 22.01.2013р., 01.07.2013р., 28.05.2014р. між банком та позичальником було укладено договори про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до яких, зокрема, продовжувався строк користування кредитом, до 12.02.2012р., 05.07.2013р., 29.05.2014р., 28.05.2015р. відповідно, а також встановлено, що з 16.01.2009р. по 27.07.2009р. процентна ставка за кредитом на вказаний період встановлюється на рівні 18% річних, а на період з 28.07.2009р. по дату погашення кредиту встановлюється у розмірі облікової ставки Національного банку України плюс 0,5 процентного пункту.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що внаслідок внесених додатковими договорами від 12.02.2012р., 05.07.2013р., 29.05.2014р., 28.05.2015р. змін до Кредитного договору, збільшився строк надання кредиту, збільшились періоди нарахування процентів річних, збільшено розмір процентних ставок, що не передбачалось умовами договору застави, а також без повідомлення і згоди на такі зміни заставодавця.

У зв'язку з чим, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати договір застави № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009р. припиненим та відсутність права застави.

Проаналізувавши та оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на викладене нижче.

Згідно положень ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зокрема, згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Для належного виконання зобов'язань, статтею 546 Цивільного кодексу України передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб.

Згідно статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, виходячи із вищезазначених норм та відповідно до положень ст. 546 Цивільного кодексу України, порука та застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов'язання, а відтак правове обґрунтування підстав позову ст. 559 Цивільного кодексу України, якою визначені підстави припинення застави є безпідставним та необґрунтованими (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 07.03.2012р. у справі № 5023/6981/11).

Відповідно до п.4.2 договору застави, договір набуває чинності з часу перерахування коштів на рахунок позичальника та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до умов п.1.4 договору застави, до повного погашення кредиту та процентів за користування ним позивач не має права без відома відповідача відчужувати заставлені прості іменні акції, передавати їх в іншу заставу третій особі.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсними положень п. 1.4 та п.4.2 договору застави в судовому порядку.

Згідно з нормами статті 593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не змінив предмет застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави;

Оскільки підстави припинення застави, як окремого виду забезпечення виконання зобов'язання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобов'язання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін (така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного суду України від 16.10.2012р. у справі № 3-43гс12).

Матеріали справи не містять доказів погашення кредиту станом на час розгляду справи в суді, відтак, відсутні докази припинення кредитного договору належним виконанням своїх зобов'язань позичальником.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що договором застави № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009р. забезпечено виконання зобов'язання за кредитним договором № 146/6 від 16.01.2009р. до моменту його повного виконання. Отже, підстави для припинення застави за договором застави відсутні.

Крім того, укладення додаткових угод до кредитного договору не збільшує обсяг відповідальності заставодавця, оскільки останній відповідає лише предметом застави - в даному випадку, цінними паперами (ст.. 572 ЦК України).

Також, суд відхиляє твердження позивача про зміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням (новація) у відповідності до статті 604 Цивільного кодексу України, внаслідок укладення додаткових договорів до кредитного договору, оскільки новація - це припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами.

Натомість, умови додаткових договорів до кредитного договору не містять положень про припинення зобов'язань сторін за кредитним договором № 146/6.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог та визнав позов про визнання договору застави № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009р. припиненим та відсутності права застави таким, що не підлягає задоволенню.

Водночас, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача та третьої особи в частині пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду, оскільки настання дати повернення кредиту не впливає на повне та фактичне виконання зобов'язань за Кредитним договором № 146/6 від 16.01.2009р. з чим безпосередньо пов'язано існування застави, яке виникло за договором № 146/6/АВ-1 від 16.01.2009р. До того ж, на день розгляду справи третьою особою повністю не виконані зобов'язання за Кредитним договором № 146/6 від 16.01.2009р., що, в свою чергу, є підставою для подальшого існування застави цінних паперів, наданих з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором від 16.01.20069р. № 146/6.

За приписами статті 49 ГПК України, судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.01.2016р.

Суддя А.І. Привалов