ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 911/3920/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,ОСОБА_2, м.Львів, вих. № б/н від 23.11.2015 року, вх. № 01-05/6051/15 від 22.12.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 12.11.2015 р.

у справі № 911/3920/15

за позовом: Приватного підприємства ,,ОСОБА_2 ,,НІК ТВ, м.Львів,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства ,,ОСОБА_2, м.Львів

про: стягнення 15003 грн. 09 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3-адвокат;

від відповідача: ОСОБА_4-представник на підставі довіреності № б/н від 20.01.2016 року;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 12.11.2015 р. у справі №911/3920/15 (суддя Морозюк А.Я.), позов Приватного підприємства ,,ОСОБА_2 ,,НІК ТВ, до Приватного акціонерного товариства ,,ОСОБА_2, про стягнення 15003 грн. 09 коп.- задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішення господарського суду Львівської області від 12.11.2015 р. у справі №911/3920/15, відповідач Приватне акціонерне товариство,,ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до п. 2.3. Договору № 7.11.2012-3 від 07.11.2012 р. передача права на Ретрансляцію сигналу підтверджується двосторонніми актами прийому-передачі права на Ретрансляцію сигналу між Сторонами, укладеними у двох примірниках та підписаних уповноваженими представниками Сторін. Зважаючи на те, що акт прийому-передачі права на ретрансляцію сигналу між сторонами укладений та підписаний у встановленому порядку не був, відтак у Позивача не було жодних правових підстав починати надання послуг згідно договору, оскільки в сторін так і не виникло взаємних зобов'язань. Окрім того, позивачем не було представлено суду жодних доказів, які б підтверджували факт надання будь-яких послуг згідно договору.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 12.11.2015 р. у справі №911/3920/15 та відмовити у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2015р. справу № 911/3920/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 р.поновлено пропущений строк на оскарження рішення в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 13.01.2016 р..

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 року, у звязку із перебуванням судді Желіка М.Б. у відпустці, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 911/3920/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Данко Л.С..

В судовому засіданні 13.01.2016 року оголошувалась перерва до 26.01.2016 року.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 року, у звязку із зайнятістю судді Данко Л.С. у складі іншої судової колегії, внесено зміни у склад судової колегії по справі № 911/3920/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Желік М.Б..

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 26.01.2015 року зявився апелянт, подану ним апеляційну скаргу підтримав повністю, з підстав наведених у ній, надав усні пояснення по суті спору.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

07.11.2012 року між Приватним підприємством Телерадіокомпанія НІК ТВ (провайдер) та Приватним акціонерним товариством Телерадіокомпанія Люкс (телеканал, "24") укладено договір №7.11.2012-3, відповідно до якого телеканал на підставі відповідної ліцензії здійснює супутникове (та ефірне) мовлення, а провайдер, здійснює ретрансляцію телеканалу 24 на умовах визначених у договорі надає провайдеру право на Ретрансляцію сигналу що несе Телепрограму 24, з метою надання провайдером програмних послуг, а провайдер зобовязується використовувати надане право відповідно до умов цього договору (п. 2.1).

Пунктом 3.4 договору провайдер зобовязується протягом всього терміну дії договору здійснювати ретрансляцію.

Згідно п. 3.6 договору провайдера зобовязано розпочати ретрансляцію Телепрограми 24 з 07.11.2012 р. Договір набуває чинності від дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом 5 років з моменту підписання цього договору, з можливою подальшою пролонгацією (п. 6.1).

За умовами договору, телеканал сплачує провайдеру абонплату за технічне супроводження каналу в розмірі 300 грн. з ПДВ, згідно рахунку кожного місяця, за весь період дії договору (п. 4.1).

Додаток №6 до Ліцензії серія НР №0436-п від 23.01.2008 р., підтверджує, що на підставі укладеного договору №7.11.2012-3 від 07.11.2012 р. за зверненням позивача ОСОБА_6 радою України з питань телебачення і радіомовлення доповнено ліцензію ПП Телерадіокомпанія НІК ТВ пунктом про включення 24 каналу в перелік каналів дозволених для трансляції в м. Броди Львівської області.

Згідно додатку №6, виданого ОСОБА_6 радою України з питань телебачення і радіомовлення 11.03.2013 р., серед переліку телерадіопрограм та передач, які передбачено надавати у складі програмної послуги, під пунктом 38 внесено супутниковий канал 24 з умовою розповсюдження відкритий.

Скаржник у поданій ним апеляційній скарзі покликається на відсутність підписаних актів надання послуг, відсутність доказів надання таких послуг. Однак, з матеріалів справи, зокрема, рахунків та актів надання послуг за період з 07.11.2012 р. по 07.08.2015 р., із доказами їх надіслання вбачається, що такі скеровувались позивачем на адресу скаржника для оплати, проте він жодного рахунку не оплатив та жодного акту не підписав.

26.01.2015 р. позивач надіслав відповідачу лист-вимогу від 26.01.2015 р. разом з рахунком №33 від 26.01.2015 р., з вимогою впродовж 20 днів з моменту отримання листа погасити заборгованість, яка станом на 07.01.2015 р. склала 7800 грн., проте вимога залишена без відповіді. Як вбачається з рахунку №29/15 від 28.09.2015 р. та акту надання послуг №28/09-15 від 28.09.2015 р., абонплата скаржника за технічне обслуговування каналу 24 згідно договору №7.11.2012-3 за період з 07.11.2012 р. по 07.08.2015 р. складає 9900 грн.. Скаржник абонплату за технічне обслуговування каналу не провів, в наслідок чого в нього виникла заборгованість в розмір 9900 грн. Докази погашення даного боргу, а також докази ненадання чи неналежного надання позивачем послуг, на що посилається скаржник, суду не надані. При цьому, п. 3.6 договору зобовязує провайдера (позивача) розпочати ретрансляцію Телепрограми 24 з 7 листопада 2012 р.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1 договору №7.11.2012-3 від 07.11.2012 р. встановлено, що за невиконання (неналежне виконання) своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Беручи до уваги вищенаведене, та здійснивши перерахунок, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підставність стягнення з відповідача на користь позивача 255 грн.39 коп.- 3 % річних та 4847 грн.70 коп.-інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 12.11.2015 р. у справі № 911/3920/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,ОСОБА_2, м.Львів, вих. № б/н від 23.11.2015 року, вх. № 01-05/6051/15 від 22.12.2015 року - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 12.11.2015 р. у справі № 911/3920/15 залишити без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 01.01.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.