ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р.Справа № 916/3426/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Савицького Я.Ф., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № 13/24-2 від 11.01.2016р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його

та проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Одеська ТЕЦ

на рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015р.

по справі № 916/3426/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Публічного акціонерного товариства Одеська ТЕЦ

про стягнення 9 862 389,38 грн.

Встановила:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ про стягнення 9 862 389,38 грн., з яких: 5 527 121,91 грн. основного боргу, 1 334 260,13 грн. пені, 68 811,84 грн. три відсотки річних, 2 932 195,49 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного між ними договору купівлі-продажу природного газу № 4001/15-ТЕ-23 від 27.11.2014р. в частині оплати останнім отриманого протягом січня-квітня 2015 року природного газу.

Відповідачем був поданий до господарського суду Одеської області відзив на позовну заяву та додаткові пояснення по справі, відповідно до яких проти позовних вимог частково заперечував, просив суд відмовити позивачу в стягненні з ПАТ „Одеська ТЕЦ пені в розмірі 1 334 260, 31 грн. В поясненнях зазначено, що загальна сума інфляційних нарахувань за актом № 12 від 31.03.2015р. склала 1 131 506,66 грн. Загальна сума інфляційних втрат складає 2 630 423 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.11.2015р. (суддя Ровинський О.Ю.) позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задоволено частково; стягнуто з ПАТ „Одеська ТЕЦ на користь ПАТ „НАК „Нафтогаз України 5 527 121,91 грн. основного боргу, 68 811,84 грн. три відсотки річних, 2 932 195,49 грн. індекс інфляції, витрати по сплаті судового збору в розмірі 63 193,18 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення сум мотивоване неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу, укладеного між сторонами, в частині строків оплати отриманого природного газу.

Суд першої інстанції відмовив позивачу в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1 334 260,13грн. з посилкою на те, що її нарахування здійснено в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, тоді як виходячи зі змісту Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом пеня за невиконання чи неналежне виконання не нараховується.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Одеська ТЕЦ звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить змінити рішення в частині стягнення інфляційних нарахувань.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що позивач при здійсненні розрахунку інфляційних втрат, віднімав суми фактичної оплати, за період, від суми боргу з урахуванням, вже нарахованих інфляційних втрат, що суперечить ЦК України, ГК України, постанові Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013р.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представник позивача у судове засідання не зявився, не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та повноважного представника не направив.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки повноважного представника позивача суду не відомі.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

Відповідно до приписів п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова колегія дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2014 р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (продавець) та ПАТ „Одеська ТЕЦ (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №4001/15-ТЕ-23 (далі-договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1. договору)

Кількість природного газу, який підлягав передачі, сторони визначили у п.2.1 договору.

Відповідно до умов п. 3.1 договору Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

За умовами п.3.4 Договору не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1. Договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ.

У відповідності до п. 5.2 договору, вартість 1000 куб. м. природного газу становить 1 091,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 218, 20 грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн.

Згідно умов викладених у розділі 6 договору сторони узгодили порядок та умови проведення розрахунків, згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 -го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Крім того, сторонами до договору купівлі-продажу природного газу №4001/15-ТЕ-23 від 27.11.2014р. було укладено додаткову угоду №1 від 27.03.2015 р., якими вносились зміни до п. 5.2. ст. 5 „Ціна газу; решта умов договору залишена незмінною і обовязковою для виконання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у частинах 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу Позивач протягом січня-квітня 2015 р. поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 29 601 565,50 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу № 4 від 31.01.2015р. на суму 9 949 418,57 грн., № 8 від 28.02.2015р. на суму 7 572 987,54 грн., № 13 від 31.03.2015р. на суму 7 342 063,00 грн., № 17 від 30.04.2015р. на суму 4 737 096,39 грн., підписаними і скріпленими печатками обох сторін.

Разом з цим, відповідачем здійснювалась часткова оплата заборгованості, внаслідок чого заборгованість зменшилась до 5 527 121,91 грн.

Доказів сплати за отриманий газ відповідач до суду не надав, таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування заборгованості Публічного акціонерного товариства Одеська ТЕЦ перед НАК "Нафтогаз України" у розмірі до 5 527 121,91 грн. що підлягає стягненню.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

У звязку з тим, що в порушення п. 6.1 Договору відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ у встановлені строки, у звязку з чим згідно з п.7.2 Договору позивачем здійснено нарахування штрафних та фінансових санкцій на підставі пункту 7.2 Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що відносно ДП „Одеська ТЕЦ (правонаступник ПАТ „Одеська ТЕЦ) було порушено справу про банкрутство №17-2-18/01-5010, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Враховуючи те, що провадження у справі № 17-2-18/01-5010 про банкрутство ПАТ „Одеська ТЕЦ порушено до набрання чинності Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 22.12.2011р. № 4212-VI, слід застосовувати положення Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14.05.1992р. № 2343-XII.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (зі змінами станом до 15.06.2001р.) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Оскільки позивачем було нараховано пеню в розмірі 1 334 260,13грн. в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, тоді як виходячи зі змісту Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом пеня за невиконання чи неналежне виконання не нараховується, судова колегія повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача пені.

Відповідно до частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія перевіривши розрахунок позивача 3 % річних приймає його до уваги як обґрунтований та такий, що здійснений згідно з вимогами діючого законодавства. Таким чином, за вказаним розрахунком з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 68 811,84 грн.

Позивачем також нараховано до стягнення інфляційні втрати у сумі 2 932 195,49 грн.

Зазначена сума, оскаржується відповідачем в апеляційному порядку.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в звязку з неналежним виконанням грошового зобовязання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобовязання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Перевіряючи розрахунок інфляційних втрат судова колегія встановила той факт, що позивач при здійснення розрахунку віднімав суми фактичної оплати, за період, від суми боргу з урахуванням вже нарахованих інфляційних втрат.

Тобіж, по зобовязанням за січень, лютий та березень 2015 року позивачем помилково присумовувались суми інфляційних витрат за попередній місяць.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаної помилки при здійсненні розрахунку, розмір інфляційних що підлягає стягненню становить 2 630 423,02 грн. замість 2 932 195,49 грн. заявлених.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача стосовно стягнення інфляційних підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення зміні.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.4, 104 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Одеська ТЕЦ задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 04.11.2015р. по справі № 916/3426/15 змінити в частині стягнення інфляційних нарахувань, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ (65003, м. Одеса, вул. Церковна,29, код 05471158) на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, код 20077720) 5 527 121 (пять мільйонів пятсот двадцять сім тисяч сто двадцять одну) грн. 91коп. основного боргу, 68 811 ( шістдесят вісім тисяч вісімсот одинадцять) грн. 84 коп. три відсотки річних, 2 630 423 (два мільйони шістсот тридцять тисяч чотириста двадцять три) грн. 02 коп. інфляційних втрат.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.»

Господарському суду Одеської області доручити видати наказ із зазначенням усіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 25.01.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Я.Ф. Савицький

Суддя Н.В. Ліпчанська