ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р. Справа № 917/2545/15

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Шевченка, 42221, Сумська область, Лебединський район, с.Голубівка, вул.Жовтнева, 1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", 37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 47

про стягнення 1 236 023,15 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 1236023,15 грн. заборгованості за договором поставки № 84-Ш від 17.06.2014 р.

Позивач 14.01.2016 р. надав суду повідомлення про часткове погашення заборгованості відповідачем та підтверджуючі документи (Т. 2, а.с. - 10-19).

02.02.2016 р. представник позивача в судовому засіданні надав заяву про зменшення позовних вимог від 01.02.2015 р. у якій повідомив про часткову сплату відповідачем основного боргу у сумі 436980,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які додані до заяви про зменшення позовних вимог та до повідомлення про часткове погашення заборгованості. Згідно ст.22 ГПК України, позивач має право зменшити розмір позовних вимог.

Дана заява приймається судом до розгляду, і позовні вимоги розглядаються в новій редакції. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 799043,15 грн. основного боргу по вказаному договору поставки № 84-Ш від 17.06.2014 р.

Представник відповідача надав письмове клопотання та усно повідомив, що позовні вимоги в розмірі 799043,15 грн. визнає в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (відповідачем) був укладений договір поставки № 84-Ш від 01.12.2014р.у (надалі - Договір), згідно умов якого, позивач як постачальник зобов'язався систематично передати у власність покупця (відповідача) молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, а покупець зобов'язався приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором.

Відповідно п. 1.2. Договору кількість молока зазначається у спеціалізованій товарній - накладній на перевезення молочної сировини за формою-1 ТН (МС) затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01.07.2002року, ціна - у протоколах погодження цін (Додаток 1), які після погодження та підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного Договору.

17.06.2014 року сторонами укладено Додаток (протокол погодження ціни) № 1 до Договору, яким визначено ціну за 1 тонну молока коров'ячого незбираного ДСТУ 366-97, першого ґатунку у сумі 4000,00 грн. (Т. 1, а.с.32) та Додаток (Специфікацію) № 2 до Договору у якому визначено товар, його склад та якість (Т. 1, а.с.30-31).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору та Додатків позивач поставив та передав у власність відповідачу товар на загальну суму 9094344,44 грн., що підтверджується приймальними квитанціями копії яких знаходяться в матеріалах справи (Т. 1, а.с. 33-49).

Відповідно до п. 5.4 Договору покупець здійснює оплату за об'єм молока поставленого постачальником покупцю протягом 7 календарних днів у найближчий банківський день, наступним за останнім днем поставки, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Розрахунок за закуплене молоко покупець проводить протягом 5 банківських днів із дня одержання сировини на розрахунковий рахунок постачальника, кожного вівторка та четверга з повним погашенням за поставлену продукцію.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач за одержаний товар розрахувався частково на суму 8287900,74 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, які додані до матеріалів справи (Т. 1, а.с, 50-190, Т. 2, а.с. - 12-19, ). Також відповідачем була передана позивачеві в рахунок погашення заборгованості за отримане молоко готова продукція на загальну сумі 7400,55 грн згідно видаткової накладної №ГС - 00003862 від 25.09.2015 р. на суму 5555,55 грн. та видаткової накладної №ГС - 00004142 від 20.10.2015 р. на суму 1845,00 грн. (Т. 1, а.с. - 191).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлене молоко згідно Договору поставки №84-Ш від 17.06.2014 р. на дату розгляду справи складає 799043,15 грн. ( з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Даний розмір заборгованості відповідачем визнається у відзиві, що підписаний представником відповідача (право на визнання позову передбачене довіреністю № 9 від 04.01.2016р.).

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 799043,15 грн. боргу.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору поставки № 84-Ш від 17.06.2014р., кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки та купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

За приписами ст. 692, ст. 693 Цивільного Кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В свою чергу, ст. 538 Цивільного Кодексу України визначає, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором поставки № 84-Ш від 17.06.2014р. в частині поставки відповідачу продукції на підставі приймальних квитанцій. Факт отримання товару від позивача згідно приймальних квитанцій, на які посилається позивач та додані до матеріалів справи (Т. -1, а.с. - 33-49) відповідач визнав, а позивач підтвердив частково оплату товару на суму 829530,29 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 799043,15 грн. заборгованості підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог. Відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача з урахуванням приписів ст.49 ГПК України.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення позовних вимог. За даних обставин, в частині зменшених позовних вимог, позивач має право на повернення судового збору у порядку, встановленим ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул.Будька, 47, м.Гадяч, Полтавська область, 37300, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Шевченка (42221, Сумська область, Лебединський район, с.Голубівка, вул.Жовтнева, 1, ) 799043,15 грн. боргу та 11985,65 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.02.2016р.

Суддя Н.Г. Гетя