КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа№ 910/20312/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Селезньова О.О. (довіреність №593 від 24.12.2015 р.)

від відповідача - Євдоченко Н.Д. представник згідно договору про надання правової допомоги №18/15 від 15.08.2015 р., Дреманова Н.А. керівник згідно виписки з ЄДРЮОФОП

від третьої особи 1 - Кондратенко Л.М. керівник згідно виписки з ЄДРЮОФОП

від третьої особи 2 - не з'явився

від третьої особи 3 - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» та Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-1»

на рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р.

у справі №910/20312/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-1»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. Житлово-будівельний кооператив «Харчовик-2»

2. Житлово-будівельний кооператив «Граніт-1»

3. Публічне акціонерне товариство «Київенерго»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-1» про стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 85979,17 грн., 10972,36 грн. інфляційних втрат, 2936,31 грн. 3% річних, 2099,35 грн. пені та 4298,96 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2015 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Житлово-будівельний кооператив «Харчовик-2», Житлово-будівельний кооператив «Граніт-1», Публічне акціонерне товариство «Київенерго».

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 32707,91 грн. заборгованості, 1635,40 грн. штрафу, 966,52 грн. пені, 4766,37 грн. інфляційних втрат, 1275,63 грн. 3% річних та 827,04 грн. судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови у стягненні 53271,26 грн. основного боргу, 6205,99 грн. інфляційних втрат, 1660,68 грн. 3% річних, 1132,83 грн. пені та 2663,56 грн. штрафу та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в частині стягнення 53271,26 грн. основного боргу, 6205,99 грн. інфляційних втрат, 1660,68 грн. 3% річних, 1132,83 грн. пені та 2663,56 грн. штрафу задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з'ясовано обставини справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені у своїй апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Представники відповідача в судовому засіданні повністю підтримали доводи, викладені у своїй апеляційній скарзі, просили скаргу задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечували, просили відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, просив скаргу задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Представники третіх осіб 2 та 3 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників третіх осіб 2, 3.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 16.11.2015 р., 30.11.2015 р., 14.12.2015 р., 28.12.2015 р., 25.01.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників третіх осіб 2, 3 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи 1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.03.2004 р. між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», після зміни найменування - ПАТ «АК «Київводоканал», (постачальник) та ЖБК «Буревісник-1» (абонент) було укладено договір на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №04057/4-04.

Пунктом 1.1 вказаного договору встановлено, що за цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. № 65., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за №165/374, Привалами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 р. за №403/6691, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Пунктом 2.2.1 договору встановлено, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно п. 2.2.4 договору, в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Відповідно до п. 2.2.5 договору, у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ вважатиметься безпідставною.

Предметом розгляду у даній справі є заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2012 року по 30.06.2014 року. Позивач стверджує, що відповідач не виконав умови договору № 04057/4-04 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 25.03.2004 року, не оплатив вартості послуг з постачання води та приймання стічних вод у вказаний період у повному обсязі і його борг на час подання позову становив 106 286,15 грн. у тому числі: 85979,17 грн. боргу по оплаті послуг, інфляційних втрат 10972,36 грн., 3% річних - 2936,31 грн., пені - 2099,35 грн. та штрафу - 4298,96 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає про те, що за період з 01.07.2012 року по 30.06.2014 року відповідачу надані послуги з водопостачання та водовідведення води, що йде на підігрів, на загальну суму 53271,26 грн. та приймання стоків води, що йде на підігрів, на загальну суму 40847,46 грн., які обліковувалися за абонентським кодом 4-51226. За даними позивача відповідачем за вказані послуги сплачено 67832,32 грн.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що договір № 04057/4-04 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 25.03.2004 року укладено ним з врахуванням тристоронньої угоди між відповідачем та ЖБК «Харчовик-2» і ЖБК «Граніт-1», оскільки вказані ЖБК розташовані в одному будинку за адресою м. Київ, проспект П. Тичини, 20, мають єдину систему водопостачання та прилад обліку, тому при визначенні розміру проведених оплат повинні враховуватися оплати, які надходили у спірний період також і від вищезазначених ЖБК. Останні зараховані позивачем лише частково, починаючи з вересня 2013 року. Також вважає і безпідставними нарахування заборгованості за воду, яка йде на підігрів, та її стоків, оскільки договором не регулюються такі відносини сторін і у відповідача на балансі не перебувають теплові пункти (бойлери). Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання послуги з відведення стоків води, яка йде на підігрів, у зазначених у розрахунку обсягах.

З метою забезпечення правильного вирішення спору місцевий господарський суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору ЖБК «Харчовик-2» та ЖБК «Граніт-1», ПАТ «Київенерго».

Суд правомірно та обґрунтовано поклав на сторони обов'язок доказування наявності заборгованості за спірний період та зобов'язав сторони провести звірку взаєморозрахунків станом на день вирішення спору.

На виконання ухвали суду сторони представили зведений акт звірки (а.с.127 т. 1), з якого вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо визначення обсягів послуг, вартості послуг та наявності заборгованості за спірний період.

З представлених в матеріалах справи пояснень та заперечень сторін на зведений акт звірки вбачається, що позивач наполягає на правомірності включення до вартості послуг за спірним договором послуги з постачання холодної води, що йде на підігрів, та вважає, що усі проведені відповідачем оплати ним зараховано у повному обсязі. Відповідач стверджує, що договором, який укладено між сторонами такі послуги не передбачено, також вважає що позивач безпідставно включає дані послуги до зобов'язань відповідача, що позивач необґрунтовано включає до наданих йому послуг послуги, обсяги яких ним не прийнято у спосіб, встановлений договором, та не зарахував усі проведені на користь позивача оплати, які надходили від КП ГІОЦ, який здійснював розщеплення платежів, що надходили в якості оплати житлово-комунальних послуг від мешканців будинку за адресою м. Київ, проспект П. Тичини, 20, що обслуговується ЖБК «Буревісник-1», ЖБК «Граніт-1» та ЖБК «Харчовик-2».

З метою правильності визначення обсягів наданих позивачем послуг, апеляційний суд, зобов'язав сторони провести звірку взаєморозрахунків станом на день вирішення спору.

На виконання ухвали суду сторони представили зведений акт звірки, з якого вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо визначення обсягів послуг.

У судовому засіданні 1 лютого 2016 року апеляційний суд роз'яснив сторонам, що питання визначення обсягів наданої послуги та проведеної оплати може бути вирішено шляхом винесення таких питань на вирішення судових експертів при призначенні по справі судової економічної експертизи. Сторони заперечували проти призначення по справі судової експертизи, про що надали відповідні письмові заяви.

Враховуючи зазначене суд вирішує спір на підставі наявних у справі документів.

Статтею 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» встановлено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Згідно частини 1 статті 67 ГК України, статей 11, 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно вимог ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване постачання гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги з централізованого постачання гарячої води повинні відповідати вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

Згідно з п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008р., суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, враховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ними за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів наявності на балансі відповідача теплових пунктів (бойлерів), на які постачалась питна вода для підігріву.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії, зокрема є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 2.1 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 встановлено, що відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 3.1 вказаних Правил визначено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Згідно пункту 5.1 Правил облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу (п. 5.2 Правил).

Зняття показів засобів обліку здійснюється представником виробника у присутності споживача або самим споживачем (п. 5.21 Правил).

Судом встановлено, що позивач є виробником та постачальником послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а АЕК «Київенерго» - є виробником та постачальником послуг з опалення та підігріву питної води. Таким чином, споживання АЕК «Київенерго» послуги з водопостачання має здійснюватись на підставі договору з ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

З аналізу укладеного між сторонами договору 04057/4-04 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 25.03.2004 року вбачається, що його умовами не передбачено надання позивачем послуг з постачання питної води для потреб гарячого водопостачання і вказаний договір не передбачає обов'язку відповідача сплачувати за послуги з постачання холодної води, що використовується для виготовлення гарячої води. В матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано доказів на підтвердження факту договірного врегулювання з відповідачем відповідних відносин, а стягнення оплати послуг з підігріву води тепловими пунктами, що не належать ЖБК «Буревісник - 1», не відповідає законодавству - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилам користування системами комунального водопостачання та водовідведення від 27.06.2008 р. № 190.

За даних обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що позивач не є особою, яка надає відповідачу послуги з гарячого водопостачання, як самостійного різновиду продукції.

Відповідач стверджує, що не має в повному господарському віданні, оперативному управлінні, користуванні або концесії бойлери, теплові пункти, котельні.

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» у своїх письмових поясненнях зазначає, що індивідуальний тепловий пункт, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Тичини, 20, перебував у спірний період на балансі ПАТ «Київенерго».

Умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору передбачено постачання позивачем відповідачу питної води, яка споживається відповідачем та обліковується лічильниками у кубічних метрах, та не передбачено оплати відповідачем питної води, яка буде постачатись йому для виготовлення гарячої води з огляду на відсутність на балансі підприємства бойлерів та котелень.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача відсутній обов'язок щодо здійснення оплати вартості води, яка йде на підігрів, нарахованої за кодом №4-51226.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості холодної води, яка була поставлена позивачем на теплові пункти для підігріву, у розмірі 53271,26 грн. необхідно відмовити.

Колегія суддів звертає увагу, також на наступне. В порушення умов договору (п. п. 2.1.2 договору) при визначені заборгованості відповідача за надані послуги позивач посилається на показники, зафіксовані в Актах зняття показань з приладів обліку (а.с. 31-37 т. 1), лише частина яких підписана повноважним представником відповідача. Судом не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази визначення обсягу стоків води, що йде на підігрів, які спожиті відповідачем, акти, що не підписані представником абонента або підписані особами, які не мали на це повноважень (а.с. 153 т. 1). Суд вважає, що вищевказані обсяги не є прийнятими за мовчазною згодою на підставі п. 2.2.5 договору з огляду на наступне. У відповідності до листа Дарницького відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 23 вересня 2015 року (а.с. 165 т. 1), «Укрсоцбанк», який обслуговує відповідача, не інформував відповідача про надходження платіжних вимог-доручень від позивача, що позбавило відповідача можливості виконати умови п. 2.2.5 договору. У спірний період відповідач керувався п.2.2.4 договору, виходячи з діючого тарифу та кількості води, яка розраховувалася КП ГІОЦ (у випадку відсутності приладу обліку) та мешканцями квартир будинку, які обладнані приладами обліку.

Суд вважає доведеним надання послуги з відведення стоків гарячого водопостачання у загальному обсязі 17163 куб. м на загальну суму 23890,90 гривень (а.с. 31-37 т.1).

З наданих відповідачем по справі матеріалів вбачається, що оплата за послуги, що надавалися позивачем у вказаний період, здійснювалася наступним чином.

Мешканці будинку, управління яким здійснює відповідач ЖБК «Буревісник-1» та треті особи ЖБК «Харчовик-2» і ЖБК «Граніт-1» (уповноважена особа від ЖБК за відносини з ПАТ «АК «Київводоканал» та сторона договору № 04057/4-04 від 25.03.2004 року на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі - ЖБК «Буревісник-1») оплачували у спірний період вартість житлово-комунальних послуг згідно виготовлених КП ГІОЦ квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг.

Сплачені мешканцями будинку 20 по проспекту П. Тичини у м. Києві кошти розщеплювалися КП ГІОЦ та направлялися безпосередньо на поточні рахунки постачальників у тому числі і позивача.

За наслідками проведення розщеплень КП ГІОЦ надавав усім ЖБК обігові відомості, де зазначав суми, які були виставлені до сплати та сплачені суми за попередній місяць.

Так, наприклад, відповідно до обігової відомості за квітень 2014 року по ЖБК «Буревісник-1» мешканцю квартири 304, в якій відсутній прилад обліку нараховувалася плата за гарячу воду у сумі 52,01 грн. та за водовідведення у сумі 4,83 грн. Загальна сума нарахувань за житлово-комунальні послуги становила 257,99 грн. В графі «сплачено» вказано суми оплати за попередній місяць та сума поточного платежу на початок місяця. Провівши нараховану до сплати суму коштів згідно квитанції, мешканець здійснив оплату і за послугу з відведення стоків гарячого водопостачання.

Мешканцю ж квартири 308, яка обладнана приладом обліку, нарахування за стоки гарячої води не проводилися. Однак у графі «сплата по лічильниках» вказувалася загальна сума оплати за водовідведення гарячої води за попередній місяць.

Узагальнені відомості про проведені розщеплення платежів мешканців будинку 20 по проспекту П. Тичини у м. Києві (ЖБК «Буревісник-1», ЖБК «Храчовик-2» та ЖБК «Граніт-1») на користь позивача надано КП ГІОЦ (а.с. 140-142 т. 1). З вказаних відомостей вбачається, що ЖБК «Буревісник-1» за період 01.07.2012 року по 31.07.2014 року (за нарахування за червень 2014 року) було сплачено 32614,53 грн., ЖБК «Харчовик-2» - 37719,34 грн., ЖБК «Граніт-1» -32442,37 грн., всього проведено оплат на загальну суму 102182,50 грн.

Таким чином, з врахуванням переплати за кодом 4-1226 у сумі 8139,55 грн., яка міститься в розрахунку позивача, оплату здійснено на загальну суму 110 182,00 грн.

Статтею 4-3 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Апеляційний господарський суд врахував, що принцип повноти оцінки доказів, передбачений ч. 1 ст. 43 Кодексу, означає, що суд зобов'язаний дослідити й оцінити всі зібрані у справі докази, які є допустимими. Водночас суд не позбавлений права запропонувати сторонам подати додаткові докази, а в разі виникнення в цих осіб труднощів за їх клопотанням сприяє у витребуванні таких доказів. Колегією суддів в процесі розгляду справи витребовувались у сторін всі необхідні докази по даній справі. Подані учасниками процесу докази оцінені судом на предмет належності і допустимості. Своїм правом на проведення судової експертизи під час розгляду даної справи сторони не скористались та відмовились від її проведення. Колегією суддів надано належну правову оцінку тим доказам, які містяться в матеріалах справи. Колегія суддів неодноразово пропонувала сторонам подати додаткові докази, а при необхідності за клопотанням сторін сприяти у їх витребуванні, але сторонами у судових засіданнях повідомлялось, що інших додаткових доказів у даній справі не мають, всі належні та допустимі докази були долучені ними до матеріалів справи.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст. 33,34 ГПК України, колегія дійшла висновку, що позивачем не доведено належними доказами правомірність та обґрунтованість визначення обсягів наданих послуг з постачання питної води та стоків, а відтак і наявності заборгованості відповідача за спірний період, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 85979,17 грн., задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3 % річних, пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не підлягають до задоволення, оскільки мають похідний характер від основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

Відповідачем апеляційну скаргу обґрунтовано належним чином, у зв'язку з чим остання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р. у справі №910/20312/15 підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог.

За змістом ст. 49 ГПК України, судовий збір відшкодовується стороні на користь якої відбулось рішення.

Керуючись ст.ст. 49, 99, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 2 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-1» задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2015 р. у справі №910/20312/15 скасувати частково.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції.

В позові відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А, ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-1» (02153, м. Київ, вул. П. Тичини, буд. 20, ) 2340 (дві тисячі триста сорок) грн. 29 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду м. Києва.

Справу №910/20312/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун