ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р. Справа № 922/4720/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., суддя Істоміна О.А. , суддя Білецька А.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 04.01.2016 р.;

першого відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №04 від 18.01.2016 р.;

другого відповідача ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 29.12.2014 р.;

першої третьої особи ОСОБА_4, за довіреністю № 220/338/д від 18.05.2015 р.;

другої третьої особи ОСОБА_5, за довіреністю №Д-2928/2015 від 24.12.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (вх. №5096 Х/3) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Евєркон" (вх. № 5097Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року по справі № 922/4720/14

за позовом Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м.Чугуїв Харківської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Міністерство оборони України , м. Київ,

2. Державний Концерн "Укроборонпром", м. Київ

до:

1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області,

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Евєркон", м. Чугуїв Харківської області,

про визнання угоди недійсною та усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство Чугуївський авіаційний ремонтний завод звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Евєркон про визнання недійсною укладеної між відповідачами додаткової угоди від 16.10.2014 року до договору оренди від 28.12.2005 року №2299-Н та виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Евєркон з нежитлових приміщень: кімн. №№ 44, 45, 46, 49, на 2-му поверсі двоповерхової будівлі штабу (інв. № 33) площею 144,80 кв. м., в одноповерховій будівлі виробничого цеху № 2 (інв. № 7) площею 372,10 кв. м., загальною площею 516,90 кв. м., за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м/р Авіатор, 162.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.01.2015 року по справі № 922/4720/14 позов задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду від 16.10.2014 року № 11 до договору оренди від 28.12.2005 року № 2299-Н, укладену між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області і Товариством з обмеженою відповідальністю Завод Евєркон. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 року по справі № 922/4720/14 рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2015 року по справі № 922/4720/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015 року по справі № 922/4720/14 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2015 року по справі № 922/4720/14 скасовано та справу направлено до господарського суду Харківської області на новий розгляд.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.10.2015 року по справі № 922/4720/14 (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено повністю. Визнано недійсною додаткову угоду від 16.10.2014 року № 11 до договору оренди від 28.12.2005 року № 2299-Н, укладену між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області і Товариством з обмеженою відповідальністю Завод Евєркон. Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю Евєркон (другий відповідач) з нежитлових приміщень: кімн. №№ 44, 45, 46, 49, на 2-му поверсі двоповерхової будівлі штабу (інв. № 33) площею 144,80 кв.м., в одноповерховій будівлі виробничого цеху № 2 (інв. № 7) площею 372,10 кв.м., загальною площею 516,90 кв.м., за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м/р Авіатор, 162.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2015 року по справі №922/4720/14 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю Евєркон також подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2015 року по справі № 922/4720/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Державний Концерн "Укроборонпром" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відповідачами у апеляційних скаргах не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права. Просить рішення залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Державне підприємство "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" заперечує проти доводів викладених в апеляційних скаргах, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи (відзив від 22.12.2015 року за вх. №17301).

Міністерство оборони України зазначило у відзиві на апеляційну скаргу, що рішення господарського суду Харківської області було винесено без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами, та доказів, які були витребувані судом. Просить рішення залишити без змін, а апеляційні скарги відповідачів залишити без задоволення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційних скарг, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановили суди попередніх інстанцій, 28.12.2005 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець, перший відповідач) та ТОВ "Завод Евєркон" (орендар, другий відповідач) укладено договір оренди №2299-Н, за умовами пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення на другому поверсі двоповерхової будівлі (інв. №33) ( кім. №№ 31-33,35) 145,10 кв. м та в одноповерховій будівлі виробничого приміщення цеху №2, промивний корпус (інв.№7) 372,10 кв. м (надалі майно), загальною площею 517,2 кв. м, розташованих за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м/р "Авіатор", що знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Чугуївський авіаційний ремонтний завод".

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користає ним протягом строку оренди. Орендоване майно залишається на балансі підприємства із зазначенням, що це майно передано в оренду, та зараховується на позабалансовий рахунок орендаря із зазначенням, що це майно є орендним (пункт 2.3 договору).

Відповідно до пункту 10.1. договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 28.12.2005 року до 27.11.2006 року включно.

В пункті 10.8. договору сторони передбачили, що строк дії договору може подовжуватись, за умови погодження його з органом, уповноваженим управляти майном.

28.12.2005 року за актом приймання передачі орендованого майна перший відповідач передав, а другий відповідач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення на другому поверсі двоповерхової будівлі (інв. №33) ( кім. №№ 31-33,35) 145,10 кв. м та в одноповерховій будівлі виробничого приміщення цеху №2, промивний корпус (інв.№7) 372,10 кв. м (надалі майно), загальною площею 517,2 кв. м, розташованих за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м/р "Авіатор", що знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Чугуївський авіаційний ремонтний завод".

Надалі, до договору оренди №2299-Н від 28.12.2005 року, сторонами було укладено низку додаткових угод про внесення змін в частині "Предмету договору" та "Орендної плати", які були підписані та скріплені печатками контрагентів (а.с.29-36, том 1).

Так, додатковою угодою №5 від 16.07.2010 року абзац 1 пункту 1.1 викладено в наступній редакції: «Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кім. №№ 44,45,46,49 на 2-му поверсі 2-поверхової будівлі (інв.№33) площею 144,80 кв. м., в 1-поверховій будівлі виробничого цеху №2 (інв.№7), площею 372,10 кв. м., загальною площею 516,90 кв. м, розташованих за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м/р "Авіатор", що знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Чугуївський авіаційний ремонтний завод".

Пункт 10.8 викладено в такій редакції: «Після закінчення терміну дії договору подальше використання обєкта оренди буде визначатися відповідно до чинного законодавства та за зверненням орендаря».

16.10.2014 року, сторони вирішили внести зміни в договір оренди, шляхом укладення додаткової угоди №11 наступного змісту: «Пункт 10.1 викласти в новій редакції: Цей договір продовжено строком на 11 місяців, тобто до 29.08.2015 року».

Як встановлено за матеріалами справи, майно, передане в оренду за договором оренди є державною власністю.

Відповідно до пункту 15 Статуту ДП «Чугуївський авіаційний ремонтний завод» майно підприємства є державною власністю і закріплене за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє та розпоряджається зазначеним майном.

Комісію, створеною відповідно до наказу Державного концерну "Укроборонпром" від 11.11.2011 року № 134 "Про утворення комісій з питань передачі підприємств зі сфери управління Міністерства Оборони України в управління Державного концерну "Укроборонпром", 29.11.2011 року було здійснено приймання-передачу державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", яке розташоване за адресою: 63501, Харківська область, м. Чугуїв, мр-н Авіатор, та перебуває у сфері управління Міністерства Оборони України і передається в управління Державному концерну "Укроборонпром", про що було складено акт приймання-передачі державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" зі сфери управління Міністерства Оборони України в управління Державного концерну "Укроборонпром" (а.с. 201, том 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.01.2010 року, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, та реєстраційного посвідчення КП "Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації" 13.02.2010 року за реєстровим № 264, комплекс будівель та споруд авіаційного ремонтного заводу за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, мр-н "Авіатор", 162, належить Державі в особі Міністерства оборони України (в господарському відданні Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод").

Крім того, виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області 22.01.2010 року видано свідоцтво серії САВ №032339 на право власності на нерухоме майно, за яким Держава в особі Міністерства оборони України (в господарському відданні Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод") є власником будівлі штабу і клубу авіаційного ремонтного заводу за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, мр-н "Авіатор", 154 Б.

Листом Державного концерну "Укроборонпром" від 16.11.2012 року надано розяснення щодо оренди державного майна, відповідно до яких Державне підприємство "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" виступає орендодавцем індивідуального визначеного та нерухомого державного майна.

На думку позивача, Фонд державного майна України, його регіональне відділення в Харківській області вже не може виступати орендодавцем окремого індивідуально визначеного майна - нежитлових приміщень кім. №№ 44,45,46,49 на 2-му поверсі 2-поверхової будівлі (інв.№33) площею 144,80 кв. м., в 1-поверховій будівлі виробничого цеху №2 (інв.№7), площею 372,10 кв. м., загальною площею 516,90 кв. м.

Позивач листом №869 від 11.07.2014 року повідомив ТОВ "Завод "Еверкон" про відсутність наміру продовжувати орендні відносини за договором № 2299-Н, просив в термін не пізніше 01.10.2014 року звільнити орендоване приміщення.

Листом № UOP-3.012-5986 від 14.07.2014 року позивач звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області з проханням проінформувати другого відповідача про те, що договір № 2299-Н від 22.12.2005 року продовжуватися не буде, та розпочати процедуру повернення Державному підприємству "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" майна, яке є предметом вказаного договору (а.с.69 т.1).

17.10.2014 року Державне підприємство "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", як балансоутримувач зданого в оренду державного окремого індивідуального визначеного майна склав акт перевірки нежитлових приміщень, за яким встановив, що на момент перевірки нежитлових приміщень кім. №№ 44,45,46,49 на 2-му поверсі 2-поверхової будівлі (інв.№33) площею 144,80 кв. м., в 1-поверховій будівлі виробничого цеху №2 (інв.№7), площею 372,10 кв. м., загальною площею 516,90 кв. м, розташованих за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м/р "Авіатор", що знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", 162 знаходиться майно, офісне та виробниче обладнання і матеріальні цінності орендаря.

Позивач 29.04.2015 року, повторно звернувся до ТОВ "Завод "Еверкон" та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області з проханням розпочати процедуру повернення Державному підприємству "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" майна, яке є предметом вказаного договору (а. с. 207, 208, том 1).

Однак, відповідачі належним чином на вимоги позивача не відреагували, майно, яке є предметом договору оренди не повернули.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Оскільки орендоване майно є державним на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Так, п. 8 ст. 1 Закону передбачено, що відносини оренди рухомого та нерухомого майна державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, оборонно-промислового комплексу, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром", регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку".

Відповідно до Переліку державних підприємств, що включені до складу Державного концерну "Укроборонпром", що є додатком до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 року №993 "Про деякі питання Державного концерну "Укроборонпром" ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" включене до складу ДК "Укроборонпром".

Дослідивши Статут Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", суди встановили, що майно підприємства є державною власністю і закріплене за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном (пункт 15).

Комісію, створеною відповідно до наказу Державного концерну "Укроборонпром" від 11.11.2011 року №134 "Про утворення комісій з питань передачі підприємств зі сфери управління Міністерства Оборони України в управління Державного концерну "Укроборонпром", 29.11.2011 року було здійснено приймання-передачу державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", яке розташоване за адресою: 63501, Харківська область, м. Чугуїв, мр-н Авіатор, та перебуває у сфері управління Міністерства Оборони України і передається в управління Державному концерну "Укроборонпром", про що було складено акт приймання-передачі Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" зі сфери управління Міністерства Оборони України в управління Державного концерну "Укроборонпром".

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар стає правонаступником прав та обов'язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов'язків підприємства, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

Пунктом 3 статті 3 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" (який набрав чинності з 30.10.2012) встановлено, що передача в оренду нерухомого майна, загальна площа якого перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, здійснюється безпосередньо підприємствами оборонно-промислового комплексу за погодженням з Державним концерном "Укроборонпром", крім випадків передачі в оренду цілісних майнових комплексів підприємств оборонно-промислового комплексу, щодо яких орендодавцем є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Враховуючи викладені вище приписи частини 8 статті 1, частини 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частини 3 статті 3 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", місцевий господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку, що починаючи з 30.10.2012, коли зазначений Закон був чинний, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області не мало статусу орендодавця спірного державного майна, тому не мало й повноважень на укладання оспорюваної додаткової угоди № 3 від 01.04.2015 до договору оренди № 4921-Н від 01.06.2011 про продовження строку оренди за зазначеним договором.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та стаття 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарського договору).

Як передбачено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України .

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, так, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства , а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 1, 2).

Наведені вимоги мають важливе значення для визначення законності змісту правочину, оскільки лише чинний правочин породжує правові наслідки, до яких прагнули субєкти правочину при його вчиненні.

Так, у площі вимог ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як свідчать матеріали справи, на момент укладення додаткової угоди № 11 від 16.10.2014 року до договору оренди № 2299-Н від 28.12.2005 року, РВФДМ України по Харківській області не мав стосовно спірного орендованого майна функцій орендодавця та відповідно не мав й повноважень на укладення договору оренди на новий строк.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Закон України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" визначає комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» у разі коли орендодавцем майна є державне підприємство, орендна плата спрямовується у відповідності - 70 відсотків орендної плати підприємству, організації, 30 відсотків - до державного бюджету.

Таким чином, з дня набрання чинності Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" позивач має отримувати 70 відсотків орендної плати як законно визначений орендодавець (замість РВ ФДМУ) та за умов погодження з Державним концерном "Укроборонпром" передачі в оренду такого майна.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надано необхідну оцінку, з дотриманням наведених норм матеріального та процесуального права, місцевий господарський суд правомірно визнав недійсною додаткову угоду № 11 від 16.10.2014 року до договору оренди № 2299-Н від 28.12.2005 року, як таку, що укладена Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області з порушенням приписів частини 8 статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Щодо позовних вимог про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Евєркон" із займаних приміщень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення можуть бути висловлені ним як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до відповідачів з листами, в яких заперечував проти продовження строку дії договору оренди, посилаючись на те, що майно потрібне йому для власних потреб та просив звільнити орендовані за договором оренди приміщення та здати їх за актом приймання - передачі.

Відповідно до ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з урахуванням відмови другого відповідача від добровільного звільнення орендованих приміщень, позовна вимога позивача щодо виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Евєркон" з нежитлових приміщень кім. №№ 44,45,46,49 на 2-му поверсі 2-поверхової будівлі (інв.№33) площею 144,80 кв. м., з 1-поверхової будівлі виробничого цеху №2 (інв.№7), площею 372,10 кв. м., загальною площею 516,90 кв. м, розташованих за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, м/р "Авіатор", що знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", 162, є адекватним способом захисту прав позивача та є обґрунтованою та правомірно задоволена місцевим господарським судом.

Щодо посилання другого відповідача на те, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за державою в особі Державного концерну «Укроборонпром» від 18.11.2014 року відомості про державну реєстрацію права повного господарського відання Державного підприємства «Чугуївський авіаційний ремонтний завод» витяг не містить, колегія суддів зазначає наступне.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на комплекс будівель та споруд авіаційного ремонтного забуду, що розташований за адресою: Харківська область м. Чугуїв, м-рн "Авіатор", 162, є чинним, доказів протилежного скаржником не надано.

Щодо зауваження скаржника про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 43 ГПК України щодо обов'язку всебічно, повно і об'єктивно розглянути в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2015 року по справі № 922/4720/14 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Евєркон" не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Евєркон" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.10.2015 року по справі №922/4720/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.