РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/29246/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "ГАЛС-К" Угода про спільну

діяльність

до 1) Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

2) Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Пахомов Ю.О. за довіреністю № 30-01/16 від 12.01.2016

Від відповідача-1: Некрасов Д.А. за довіреністю № 2-06 від 11.01.2016

Від відповідача-2: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ГАЛС-К" Угода про спільну діяльність звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" та Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач-1 та відповідач-2 чинять перешкоди позивачу у здійсненні його права розпорядження (продажу, передачі) природного газу у обсязі 5 745,016 тис. куб. м.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов: 1) зобов'язавши відповідача-1 та відповідача-2 не чинити перешкоди позивачу у здійсненні його права розпорядження (продажу, передачі) природного газу у обсязі 5 745,016 тис. куб. м., у тому числі, зобов'язати відповідача-2 включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні, природний газ в обсязі 5 745,016 тис. куб. м., який зберігається в ПСГ відповідача-1, який проданий від позивача до третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 р. порушено провадження по справі, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД" та призначено розгляд справи на 03.02.2015 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.04.2015 р. у справі № 910/29246/14 (суддя Якименко М.М.) позовні вимоги задоволено повністю: зобов'язано Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" та Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не чинити перешкоди Приватному акціонерному товариству "ГАЛС-К" Угода про спільну діяльність у здійсненні його права розпорядження (продажу, передачі) природного газу в обсязі 5 745,016 тис. куб. м., у тому числі зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні, природний газ в обсязі 5 745,016 тис. куб. м., який зберігається в підземному сховищі Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", який проданий від Приватного акціонерного товариства "ГАЛС-К" угода про спільну діяльність до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД; стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Приватного акціонерного товариства "ГАЛС-К" Угода про спільну діяльність 1 218,00 коп. - судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 р. у справі № 910/29246/14 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "УКРТРАСГАЗ" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 р. у справі № 910/29246/14 залишено без змін, а матеріали справи № 910/29246/14 повернуто до Господарського суду м. Києва.

На виконання рішення Господарського суду м. Києва від 01.04.2015 р. у справі № 910/29246/14 було видано 21.07.2015 р. судові накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2015 р. у справі № 910/29246/14 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 01.04.2015 р. у справі № 910/29246/14 скасовано повністю, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

За розпорядженням Керівника апарату Господарського суду м. Києва Кривенко О.М. від 30.09.2015 р. № 04-23/1513, щодо справи № 910/29246/14, відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу справи № 910/29246/14 від 30.09.2015 р., дану справу передано на розгляд судді Андреїшиній І.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2015 дану справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.11.2015, зобов'язано сторін надати письмові пояснення.

Через відділ діловодства суду 18.11.2015 від відповідача-1 надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у призначене судове засідання 18.11.2015 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Через відділ діловодства суду 18.11.2015 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що представник позивача знаходиться на лікарняному.

У судовому засіданні 18.11.2015 представники відповідачів заперечили проти задоволення даного клопотання.

Представник третьої особи у призначене судове засідання не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 відкладено розгляд справи до 02.12.2015, для дослідження доказів у справі а також у зв'язку з неявкою представників позивача та третьої особи у призначене судове засідання, не виконанням позивачем та відповідачем-2 вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 02.12.2015 представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки позивачем вирішується питання щодо відмови від позовних вимог до відповідача-1.

Представники відповідачів заперечень не навели проти задоволення даного клопотання.

Розглянувши дане клопотання, суд його задовольнив з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Представник третьої особи у призначене судове засідання не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 відкладено розгляд справи до 09.12.2015, у зв'язку із заявленим клопотанням представника позивача, та зважаючи на неявку представника третьої особи.

У судовому засіданні 09.12.2015 представники сторін заявили клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки позивачем 09.12.2015 подано до відділу діловодства суду заяву про зміну позовних вимог, у зв'язку з чим подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши дане клопотання, суд його задовольнив з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, про що виніс відповідну ухвалу та оголосив перерву у судовому засіданні до 22.12.2015 о 09 год. 45 хв.

Через відділ діловодства суду 22.12.2015 від відповідача-1 надійшли письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.12.2015 представник позивача надав заяву про відмову від позовних вимог до відповідача-2. Розглянувши дану заяву, суд прийняв її до розгляду.

У судовому засіданні 22.12.2015 заява позивача про зміну предмету позову відповідно до ст. 22 ГПК України судом прийнята до розгляду.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов до відповідача-1 у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі, пояснив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача-2 утримався від надання письмових пояснень.

Керуючись ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні оголошено перерву до 18.01.2016 о 14 год. 30 хв.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва 24.12.2015 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та 18.01.2016 - надійшли додаткові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 18.01.2016 надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов до відповідача-1 у повному обсязі.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив у повному обсязі, пояснив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи у призначене судове засідання не з'явився, про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, визнав за доцільне відкласти розгляд даної справи до 20.01.2016 р., у зв'язку з необхідністю витребувати у позивача додаткові докази у справі.

У судовому засіданні 20.01.2016 р. представник позивача позов підтримав повністю, просив його задовольнити.

Представник відповідача-1 проти позову заперечив, просив у ньому відмовити повністю, надав усні пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 20.01.2016 р. Господарським судом міста Києва було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.04.2013 року між ПАТ "Укртрансгаз" (надалі за текстом - Виконавець) та ПрАТ "Галс-К", що діє від імені Спільної Діяльності відповідно до Угоди про спільну діяльність щодо ведення робіт на родовищах ВАТ "Укрнафта", включаючи умови повного фінансового ризику окремих учасників від 07.09.2001 року (надалі за текстом - Замовник), був укладений договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу (надалі за текстом - Договір № ), відповідно до умов якого (розд. І) Виконавець зобов'язався протягом строку, визначеного Договором, зберігати в підземному сховищі газу (далі - ПСГ) природний газ (далі - Газ), у тому числі страховий запас газу, переданий йому Замовником, та повернути Замовнику газ у кількості, визначеній у Договорі, а Замовник зобов'язався внести плату за послуги зі зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені Договором строки.

Згідно з пунктом 2.1. Договору № , Замовник передає Виконавцю Газ на зберігання, у тому числі страховий запас Газу, у таких обсягах: 6000,0 тис. куб.м - обсяг Газу Замовника, що закачується в ПСГ у поточному сезоні зберігання (період з 16 квітня 2013 року по 15 квітня 2014 року); 3000,0 тис. куб.м - обсяг газу в ПСГ, на який Замовник набуває право власності в ПСГ; 1164,270 тис. м.куб. - обсяг Газу Замовника, який залишається в ПСГ з минулого сезону зберігання (період з 16 квітня 2012 року по 15 квітня 2013 року). У випадку наявності в ПСГ невикористаної частини (залишку) обсягу Газу Замовника на кінець минулого сезону зберігання, останній залишає його в ПСГ Виконавця на зберігання в поточному сезоні зберігання, що оформлюється сторонами відповідно до пункту 2.15 договору.

Згідно п. 2.3. Договору№ при прийнятті газу Позивача відповідно до Договору на зберігання та/або створення страхового запасу газу Відповідач 1 не набуває право власності (користування, володіння, розпорядження) на прийнятий газ Позивача.

При чому, пунктом 2.7. Договору № передбачалось, що відбір Газу із ПСГ здійснюється в період відбору Газу, який починається, як правило, з 1 жовтня 2013 року і закінчується 15 квітня 2014 року.

Крім того, 16.04.2014 року між ПАТ "Укртрансгаз" (Замовник) і ПрАТ "Галс-К" (Виконавець) був укладений договір № на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу (далі - Договір №), за яким (розд. І) Виконавець зобов'язався протягом строку, визначеного Договором, зберігати в ПСГ природний газ (далі - Газ), у тому числі страховий запас Газу, переданий йому Замовником, та повернути Замовнику Газ у кількості, визначеній у Договорі, а Замовник зобов'язався внести плату за послуги зі зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені Договором строки.

Відповідно до п. 2.1. Договору № , Замовник передає Виконавцю Газ на зберігання, у тому числі страховий запас Газу, у таких обсягах: 6000,0 тис. м.куб. - обсяг Газу Замовника, що закачується в ПСГ у поточному сезоні зберігання (період з 16 квітня 2014 року по 15 квітня 2015 року); 5745,016 тис. м.куб. - обсяг Газу Замовника, який залишається в ПСГ з минулого сезону зберігання (період з 16 квітня 2013 року по 15 квітня 2014 року).

Також, при попередньому розгляді справи Господарським судом міста Києва, Київським апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України, а також Господарським судом міста Києва при новому розгляді даної справи було встановлено, що 03.01.2014 року між ПрАТ "Галс-К" (Продавець) і ТОВ "Галс-К ЛТД" (Покупець) було укладено договір № 32-У/Г купівлі-продажу природного газу у ПСГ ПАТ "Укртрансгаз" (далі - Договір № 32-У/Г), відповідно до умов якого (п. 1.1.) Продавець зобов'язався передати в період до 15.04.2014 року в ПСГ ПАТ "Укртрансгаз", а Третя особа зобов'язалась прийняти та оплатити природний газ з ресурсів ПрАТ "Галс-К" (далі - Газ), на умовах даного Договору.

В п. 2.1. Договору № 32-У/Г сторони визначили, що кількість Газу, який підлягає передачі в ПСГ ПАТ "Укртрансгаз" Продавцем Покупцю за даним Договором складає 6000,00 тис. м.куб. орієнтовно.

При чому, пунктом 3.1. Договору № 32-У/Г встановлювалось, що Продавець передає Газ в ПСГ ПАТ "Укртрансгаз" в період до 15 квітня 2014 року, який належить йому на правах власності, а Покупець приймає Газ на умовах Договору. Датою переходу права власності на Газ є дата підписання накладної на передачу газу від Продавця Покупцю.

Відповідно до п. 5.1. Договору № 32-У/Г, оплата за газ здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця в два етапи: передплати у розмірі 9000000,00 грн.; суми, що дорівнює вартості обсягу газу, який фактично передано Покупцю, зменшеної на суму передплати, протягом 45 днів з дня передачі газу за накладною Покупцю.

На виконання умов Договору № 32-У/Г, 27.03.2014 року Третьою особою на розрахунковий рахунок Позивача було перераховано авансовий платіж за проданий Газ.

Крім того, як видно з матеріалів справи, у листі № 21/14-ОДУ від 20.03.2014 року Позивач, з посиланням на Договір № , просив відповідача 1 узгодити передачу Третій особі у березні 2014 року проданого ним Газу, однак листом за № 3221/64-064 від 18.04.2014 року Відповідач 1 відмовив Позивачу у такому погодженні, мотивуючи це тим, що Газ, який був закачаний в ПСГ ПАТ "Укртрансгаз" у період з січня 2013 по лютий 2014 року, не включався у розрахункові баланси надходження та розподілу природного газу в Україні оператором ЄГТСУ, функції якого в цей період на підставі Наказу Міністерства палива та енергетики України № 463 від 05.11.2010 року було покладено на НАК "Нафтогаз України", яка одночасно є уповноваженим суб'єктом з формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України. У зв'язку з цим, Відповідач 1 звертав увагу на необхідність отримання дозволу на передачу (реалізацію) газу не для потреб населення у Відповідача 2.

В матеріалах справи також наявний лист Позивача № 28/14 від 04.04.2014 року на адресу Відповідача 2 про видачу відповідного розпорядження щодо прийому-передачі природного газу в обсязі 5356,157 тис. м.куб. в ПСГ ПАТ "Укртрансгаз" у березні 2014 року.

Разом з тим, 14.04.2014 року між Позивачем та Третьою особою, як це передбачалось умовами Договору № 32-У/Г, було складено та підписано видаткову накладну № 1-Г від 14.04.2014 року про передачу 5745,016 тис. м.куб. природного газу загальною вартістю 19079198,14 грн., а 23.04.2014 року Позивач звертався до Відповідача 1 з листом № 19, у якому просив узгодити передачу Третій особі природного газу у квітні 2014 року в обсязі 5745,016 тис. м.куб. з ресурсів НГВУ "Чернігівнафтогаз".

Виходячи з вищенаведеного, господарський суд вважає, що право власності на природний газ в обсязі 5 745,016 тис.куб.м. перейшло від позивача до Третьої особи за видатковою накладною № 1-Г від 14.04.2014р., згідно умов Договору № 32-У/Г від 03.01.2014р. (п. 3.1. Договору № 32-У/Г).

У свою чергу, Відповідач 1 у своєму листі № 5221/64-064 від 19.06.2014 року повідомив Позивача про необхідність погодження прийому-передачі природного газу в ПСГ, як з ним, так і з Відповідачем 2, як уповноваженим суб'єктом з формування ресурсу природного газу для населення та споживачів України.

Відповідно абзацу 2 п. 2.15 Договору № від 15.04.2013 р., сторони договору протягом 10-ти днів з дати укладання Договору оформлюють Акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ, чим підтверджують залишки газу на кінець сезону.

Відповідач 1 такого Акту Позивачу не надавав та пояснив, що не може надати, оскільки право власності на природний газ в обсязі 5 745,016 тис.куб.м. перейшло від Позивача до Третьої особи в ПСГ.

Судом було встановлено, що Відповідач 1 був завчасно повідомлений про передачу природного газу від Позивача Третій особі, про що зазначено вище.

Згідно п. 2.13. Договору у випадку купівлі/продажу Позивачем газу в ПСГ Позивач зобов'язується скласти акт приймання-передачі газу з продавцем/покупцем та протягом 10-ти днів з дати складання погодити цей акт з Відповідачем 1.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Позивач склав акт з Третьою особою та повідомив Відповідачу 1 про продаж в ПСГ газу Третій особі, чим вчинив дії з погодження передачі природного газу до Третьої особи, про що свідчить лист № 19 від 23.04.2014р.

Вимогами ПрАТ "Галс-К" у даній справі в редакції заяви, поданої до господарського суду 09.12.2015 р., є зобов'язання ПАТ "Укртрансгаз" передати з балансу Приватного акціонерного товариства «Галс-К» Угода про спільну діяльність на баланс ТОВ «Галс-К ЛТД» природний газ у обсязі 5745,016 тис. м.куб., який зберігається у ПСГ ПАТ "Укртрансгаз", а також зобов'язання ПАТ «Укртрансгаз» включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні, природний газ у обсязі 5 745016 тис.куб.м., який зберігається в ПСГ ПАТ «Укртрансгаз» та який було продано від Приватного акціонерного товариства «Галс-К» Угода про спільну діяльність до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галс-К ЛТД».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.ст. 188, 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас, згідно ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, є господарський договір.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також, частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а статтею 599 цього ж Кодексу встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Поряд з цим, згідно положень ст.ст. 13, 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В даному випадку ПрАТ "Галс-К", звертаючись до господарського суду з позовом до ПАТ "Укртрансгаз" з позовом про зобов'язання ПАТ "Укртрансгаз" передати з балансу Приватного акціонерного товариства «Галс-К» Угода про спільну діяльність на баланс ТОВ «Галс-К ЛТД» природний газ у обсязі 5745,016 тис. м.куб., який зберігається у ПСГ ПАТ "Укртрансгаз", а також зобов'язання ПАТ «Укртрансгаз» включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні, природний газ у обсязі 5 745, 016 тис.куб.м., який зберігається в ПСГ ПАТ «Укртрансгаз» та який було продано від Приватного акціонерного товариства «Галс-К» Угода про спільну діяльність до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галс-К ЛТД», посилається на те, що йому нараховуються Відповідачем 1 і можуть нараховуватися в майбутньому оплати за послуги зберігання зазначеного природного газу.

З наданих суду доказів та пояснень випливає, що наведені обставини в обґрунтування порушення права позивача Відповідачем 1 є безпідставними, оскільки ПАТ «Укртрансгаз» вже зверталося до ПрАТ «Галс-К» з позовом про стягнення заборгованості за договором № від 15.04.2013 р. за зберігання природного газу, означеного у позовних вимогах в даній справі. При цьому рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29.09.2015 р. у справі № 927/678/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 р., у позові Публічному акціонерному товариству «Укртрансгаз» відмовлено з тих підстав, що власником зазначеного природного газу є ТОВ «Галс-К ЛТД».

Таким чином, побоювання позивача щодо можливе висунення ПАТ «Укртрансгаз» вимог до позивача є лише безпідставними припущеннями і не можуть обґрунтовувати порушення права позивача.

З урахуванням предмету позову та вимог, що заявлено позивачем, а також представленим доказам у справі, позовні вимоги зводяться фактично до зобов'язання передати з балансу позивача і включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні природний газ у обсязі 5745,016 тис. м.куб., який, як вказує сам позивач, був переданий у власність третій особі і знаходиться на зберіганні за Договором № у Відповідача 1.

При цьому, варто зауважити, що позивачем на вимогу суду не надано письмових пояснень з обґрунтуванням, в силу яких норм чинного законодавства України чи умов договору Відповідач 1 зобов'язаний вчинити дії, про які просить позивач.

Зважаючи на дану обставину, розглядаючи спір у даній справі, господарський суд визнає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються визначеними цією статтею шляхами, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення. Отже право на судовий захист пов'язано із самою протиправністю дій.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду справи в суді позивач, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надав жодних доказів на підтвердження того, що таке порушення його права чи охоронюваного законом інтересу відбулось. Суд вважає за доцільне зазначити, що неодмінною ознакою порушення права або охоронюваного законом інтересу є настання негативних наслідків для суб'єкта порушеного права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 статті 6 Господарського кодексу України передбачено заборону незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини, а отже, господарський суд не може примусити суб'єкта господарювання вчинити дії, які не передбачені нормами чинного законодавства України чи умовами договору. Посилання ж представника позивача не дають підстави безумовно стверджувати про зобов'язання Відповідача 1 виконати дії про які просить позивач.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Також варто зауважити, що заявляючи позов про зобов'язання ПАТ «Укртрансгаз» включити в баланс надходження та розподілу природного газу по Україні, природний газ у обсязі 5 745016 тис.куб.м., який зберігається в ПСГ ПАТ «Укртрансгаз» та який було продано від Приватного акціонерного товариства «Галс-К» Угода про спільну діяльність до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галс-К ЛТД», позивач звертається до суду з вимогами стосовно природного газу, відносно якого не має ані права власності, ані права володіння, ані права розпорядження. Таким чином, позивачем належним чином не обґрунтовано, яким чином та яке саме право чи законний інтерес позивача Відповідач 1 порушує.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається, та на практиці реалізує ст. 129 Конституції України, де в ч. 2 зазначається, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що на час прийняття судом рішення належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення Відповідачем 1 норм законодавства чи умов договору не надано, а також не обґрунтовано порушення прав позивача, то суд дійшов висновку про відмову у позові.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, господарський суд позбавлений можливості встановити та дослідити необхідні для ухвалення обґрунтованого рішення обставини справи та правовідносини сторін, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову до Відповідача 1 з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Що стосується позовних вимог до Відповідача 2, то господарський суд враховує, що позивач подав заяву про відмову від позову до нього.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до пункту 4.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18, у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК України) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК України, тобто, перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

У відповідності до пункту 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Приймаючи до уваги, що відмова ПрАТ «Галс-К» Угода про спільну діяльність від позову до НАК «Нафтогаз України» не суперечить чинному законодавству України і не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, то за таких обставин господарський суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позовних вимог в цій частині та припинити провадження у справі щодо Відповідача 2.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. У позові до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» відмовити повністю.

2. Прийняти відмову від позову до НАК «Нафтогаз України» та припинити провадження у справі в частині цих позовних вимог.

3. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 25.01.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина