РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа № 910/29641/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «КИЇВГАЗ» до публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про стягнення 3396491,82 грн, за участю представників:

від позивача: Лебедєв Ю.В. (довіреність від 20.01.2016 № Д-16/15);

від відповідача: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПАТ «КИЇВГАЗ» з позовом до ПАТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», яким заявлено вимогу про стягнення 3396491,82 грн, з яких: 1726642,95 грн - пеня; 89294,43 грн - 3 % річних та 1580554,43 грн - втрати від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором на розподіл природного газу від 11.03.2014 № 14-138-ПР.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 прийнято позов КП «КИЇВПАСТРАНС» до розгляду та порушено провадження у справі № 910/29641/15.

У судовому засіданні 12 січня 2016 року представником відповідача надано суду відзив, яким позовні вимоги відхилено повністю з урахуванням такого. Як стверджує відповідач, останній оплатив надані позивачем послуги у повному обсязі, проте здійснення оплати послуг поставлено у залежність від алгоритму, встановленого постановою НКРЕ від 02.08.2012 № 1000, на який відповідач не має впливу. Таким чином, прострочення відбулося не з вини відповідача, а тому останній просить суд скористатися правом, наданим п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК, та зменшити розмір пені на 100 %.

До господарського суду 12 січня 2016 року надійшли письмові пояснення позивача, у який останній заперечує проти посилань відповідача на постанову НКРЕ від 02.08.2012 № 1000 та зазначає, що сторони на власний розсуд встановили договором, що остаточна оплата послуг здійснюється відповідачем в термін до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У судових засіданнях 12 та 18 січня 2016 року судом оголошено перерву до 18 та 20 січня 2016 року, відповідно, про що представники повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними розписками, наявними у матеріалах справи.

Однак, відповідач в останнє судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень з цього приводу до суду не подав.

В судовому засіданні 20 січня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між ПАТ «КИЇВГАЗ», як газорозподільним підприємством, та ПАТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», як замовником, укладено договір на розподіл природного газу від 11.03.2014 № 14-138-ПР та додаткову угоду від 03.12.2014 № 1 (далі - договір), відповідно до предмета якого газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014 та 2015 роках надати замовникові послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2014 № 1).

Згідно з п. 2.2 договору замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами (далі - ГРМ) у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в додатку № 1 до договору, який викладено у новій редакції у додатковій угоді від 03.12.2014 № 1 .

Як вбачається з п. 3.6 договору, обсяг протранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ (далі - акт наданих послуг), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством (п. 3.11 договору).

У відповідності до п. 5.5 договору у випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник (у тому числі гарантований постачальник) проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з підпунктом 7.2.1 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом V договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи зі змісту правовідносин сторін спору, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що у період часу з січня 2015 року по вересень 2015 року, включно, позивачем надано, а відповідачем отримано послуги на підставі договору загальною вартістю 41259523,03 грн. Дана фактична обставина підтверджується такими актами наданих послуг, які сторонами договору підписано і скріплено відбитками їх печаток:

- від 31.01.2015 № 1 ПР на суму 9928258,62 грн;

- від 28.02.2015 № 2 ПР на суму 9790604,39 грн;

- від 20.03.2015 № 1.1.ПР на суму 63,80 грн;

- від 20.03.2015 № 2 ПР.1 на суму 53,94 грн;

- від 31.03.2015 № 3 ПР на суму 7773070,67 грн;

- від 30.04.2015 № 4 ПР на суму 4662802,78 грн;

- від 31.05.2015 № 5 ПР на суму 1770377,38 грн;

- від 30.06.2015 № 6 ПР на суму 2677613,26 грн;

- від 31.07.2015 № 7 ПР на суму 1603446,18 грн;

- від 31.08.2015 № 8 ПР на суму 1594953,95 грн;

- від 30.09.2015 № 9 ПР на суму 1458278,06 грн.

Судом встановлено, що послуги, надані позивачем відповідачеві за вищевказаними актами наданих послуг, останнім оплачено у повному обсязі, проте із порушенням терміну, встановленого сторонами у п. 5.5 договору.

Таким чином, предметом спору у даній справі є застосування до відповідача господарської санкції шляхом стягнення з ПАТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» неустойки у вигляді пені, а також нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, за порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, договір, укладений між сторонами у даній справі, є відплатним.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Суд відзначає, що відповідачем належними доказами не спростовано факту прострочення ним грошового зобов'язання за договором.

Таким чином, враховуючи, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що у правовідносинах сторін має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання, суд дійшов висновку про правомірність і обґрунтованість позову.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 89294,43 грн та втрат від інфляції в сумі 1580554,43 грн підлягають задоволенню у повному обсязі, за розрахунками позивача, які судом перевірені і визнані арифметично вірними.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1726642,95 грн суд зазначає таке.

За приписом п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Аналогічні положення містяться в ч. 3 ст. 551 ЦК України.

З урахуванням норм права і встановлених судом обставин щодо розміру простроченого зобов'язання та стану його виконання на час розгляду справи судом, відсутності даних про заподіяння позивачеві у зв'язку з цим збитків, співрозмірності належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і сумою прострочення, інтересів сторін у забезпеченні сталого функціонування паливно-енергетичного комплексу, суд відповідно до вимог ст. 233 ГК України вважає можливим зменшити розмір належної з відповідача на користь позивача пені до 863321,48 грн.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 49 ГПК витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі, без урахування зменшення пені.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь публічного акціонерного товариства «КИЇВГАЗ» (01103, м. Київ, вулиця Кіквідзе, будинок 4 Б; ідентифікаційний код 03346331) пеню в сумі 863321,48 (вісімсот шістдесят три тисячі триста двадцять одну) грн 48 коп.; 3 % річних в сумі 89294,43 (вісімдесят дев'ять тисяч двісті дев'яносто чотири) грн 43 коп.; втрати від інфляції в сумі 1580554,43 (один мільйон п'ятсот вісімдесят тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири) грн 43 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 50947,38 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот сорок сім) грн 38 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 січня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань