ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р.Справа № 922/6459/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом ФГ "Альфа" с. Одноробівка
до ФГ "Ажур-Н", с. Одноробівка
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 0810 від 08.10.15 р.;

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ФГ "Альфа", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - ФГ "Ажур-Н" штраф в сумі 132440,00 грн., втрати від інфляції в сумі 2759,88 грн., 3% річних в сумі 370,11 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 1607,42 грн. та судовий збір в сумі 1986,60 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором поставки № 0705 від 07.05.14 р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27).

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

07 травня 2014 року між Фермерським господарством "Альфа" (продавець, позивач) та Фермерським господарством "Ажур-Н" (покупець, відповідач) був укладений договір поставки №0705 (далі - договір; а.с. 14), відповідно до умов якого, продавець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити нетелів української чорно-рябої молочної породи у кількості десяти голів.

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна договору визначається виходячи із ваги нетелів, що визначається шляхом зважування при прийомі у присутності представників обох сторін.

Згідно з п. 2.2. договору, ціна за один кілограм живої ваги становить 44,00 грн.

Позивач свої зобов'язання щодо поставки відповідачу ОСОБА_2 нетелів виконав належним чином, що підтверджується актом №1 прийому-передачі від 07.05.2014 року (а.с. 15), відповідно до якого, продавець передав, а покупець прийняв племінні нетелі в кількості 10 голів вагою 6020 кг., та накладною №14 від 07.05.2014 року (а.с. 17) на отримання десяти голів племінних нетелів на суму 264880,00 грн.

Повноваження представника відповідача на отримання ОСОБА_2 нетелів підтверджується довіреністю 05 від 07.05.2014 року (а.с. 16).

Таким чином, покупець отримав у власність від продавця ОСОБА_2 нетелів на суму 264880,00 грн.

Відповідно до п.4.1. договору, оплата здійснюється на умовах повної оплати вартості племінних нетелів, з моменту їх передачі і до 01 листопада 2014 року.

Згідно з п.п. 5.2.1., 5.2.3. договору, покупець зобов'язаний забезпечити вчасне і належне приймання нетелів та вчасно і в повному обсязі розрахуватися.

Розділом 6 договору встановлено відповідальність сторін за порушення договору. Зокрема, пунктом 6.2 встановлено матеріальну відповідальність покупця перед продавцем за несвоєчасний розрахунок, розмір якої залежить від терміну прострочення оплати:

- якщо оплата здійснена у строк з 02 листопада до 01 грудня 2014 року, штрафні санкції складають 50% від вартості ОСОБА_2 нетелів;

- якщо оплата здійснена у строк з 02 грудня і до 01 січня 2015 року, штрафні санкції складають 100% від вартості ОСОБА_2 нетелів.

В свою чергу, відповідач 18 листопада 2014 року платіжним дорученням №93 перерахував на поточний рахунок позивача 264880 грн. за спірних ОСОБА_2 нетелів, що підтверджується банківською випискою за 18.11.2014 року (а.с. 18).

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання своїх грошових зобов'язань перед позивачем, останній звернувся з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони в спірному договорі домовились (п. 4.1), що оплата здійснюється на умовах повної оплати вартості племінних нетелів, з моменту їх передачі і до 01 листопада 2014 року.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний здійснити оплату до 01 листопада 2014 року.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив вартість племінних нетелів в сумі 264880 грн. 18.11.15 р.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що з 01.11.14 р. прострочив виконання зобов'язання з оплати поставлених позивачем племінних нетелів.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вже було зазначено, пунктом 6.2. договору встановлено матеріальну відповідальність покупця перед продавцем за несвоєчасний розрахунок, розмір якої залежить від терміну прострочення оплати, зокрема, якщо оплата здійснена у строк з 02 листопада до 01 грудня 2014 року, штрафні санкції складають 50% від вартості ОСОБА_2 нетелів.

Враховуючи викладене, беручи до уваги прострочення відповідачем строку оплати, яка була здійснена 18.11.15 р., перевіривши нарахування штрафу позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з відповідача 132440,00 грн. штрафу законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції в сумі 2759,88 грн., 3% річних в сумі 370,11 грн. та відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 1607,42 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд визнає вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних втрат в сумі 2759,88 грн. та 3% річних в сумі 370,11 грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вимогу про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 1607,42 грн. позивач обґрунтовує ч. 6 ст. 231 ГПК України (а.с. 6), в якій зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Втім, з системного аналізу норм викладених в статті 231 ГПК України, можна дійти висновку про те, що ч. 6 ст. 231 ГПК України застосовується у разі коли сторони передбачили в договорі забезпечення виконання грошового зобов'язання але не визначили спосіб його (зобов'язання) обчислення.

В той же час, плата за користування чужими коштами передбачена ч. 1 ст. 536 ЦК України, відповідно до якої, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

При цьому, Вищий господарський суд України в своїй Постанові Пленуму від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснив, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Таким чином, оскільки в даному випадку ані законом, ані спірним договором плата за користування чужими коштами не передбачена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 1607,42 грн. є неправомірними та такими, що підлягають відхиленню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до приписів якої, при частковому задоволенні позову - витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Ажур-Н" (, 62210, АДРЕСА_1) на користь Фермерського господарства "Альфа" (, 62210, Харківська область, Золочівський район, с. Одноробівка, вул. Тіткова, 60) штраф в сумі 132440,00 грн., втрати від інфляції в сумі 2759,88 грн., 3% річних в сумі 370,11 грн. та судовий збір в сумі 1963,32 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_3