РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016Справа №910/32510/15

За позовом Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр»

до Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-6»

про стягнення 15 322,36 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Коваль К.М. (дов. № 02-204 від 18.01.2016);

Масько А.М. (дов. №02-203 від 18.01.2016);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015 Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-6» про стягнення 15 322,36 грн., з яких сума основного боргу - 8 868,85 грн., 3% річних - 243,92 грн., пеня - 2 778,32 грн. та інфляційні нарахування - 3 431,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань, які випливають із договорів про надання послуг №№2465 та 3340 від 01.09.2008 та від 14.01.2014 відповідно щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.12.2015 порушено провадження по справі №910/32510/15, розгляд справи призначено на 21.01.2016.

18.01.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судове засідання 21.01.2016 з'явилися представники позивача, надали пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 21.01.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відзиву на позов не надав.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.09.2008 між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (далі - виконавець) та Комунальним підприємством «Ремонтно-експлуатаційна організація-6» (далі - замовник) було укладено договір на виконання робіт №2465, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає та оплачує, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню та інформаційно-технологічному супроводженню програмного забезпечення виконавця на ПК замовника, відповідно до додатку №1 до договору.

Згідно з п.п. 2.3.3 договору замовник зобов'язаний своєчасно, протягом 5-ти днів з дня отримання, розглянути надані виконавцем на підпис акти виконаних робіт та, у відповідності до умов договору, оплачувати вартість виконаних робіт. В разі не отримання від замовника протягом п'яти робочих днів по завершенню кожного календарного місяця письмових зауважень щодо виконання робіт, обумовлених п. 1.1 договору, роботи вважаються виконаними належним чином.

Відповідно до п. 3.1 договору місячна вартість послуг, обумовлених даним договором, визначається відповідно до додатку №1 до договору, який, за домовленістю сторін, може бути змінений в разі впровадження нових задач чи зміні витрат на виконання робіт.

За приписами п. 3.4 договору виконані виконавцем роботи оплачуються замовником шляхом безготівкового розрахунку на основі узгодженого сторонами акта виконаних робіт та по пред'явленню платіжної вимоги-доручення.

Вартість робіт, що обумовлені в акті виконаних робіт, оплачується замовником протягом одного місяця з дня отримання акта (п. 3.5 договору).

Згідно з п. 5.1 договору термін його дії встановлюється з 01.09.2008 по 31.12.2009. Якщо за місяць до припинення строку дії договору ні одна із сторін не заявила про зміни його умов, він вважається пролонгованим на тих же умовах на кожний наступний рік (п. 5.2 договору).

Згідно додатку №1 до договору (розрахунок вартості послуг за календарний місяць з січня 2014 року) сума сплати в місяць з надані послуги складає 741,60 грн. з ПДВ.

14.01.2014 Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (далі - виконавець) та Комунальним підприємством «Ремонтно-експлуатаційна організація-6» (далі - замовник) було укладено договір про надання послуг №3340, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає та оплачує, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати замовникові, за його письмовим зверненням послуги, які передбачають надання інформації щодо розщеплення проведених нарахувань, призначених пільг та субсидій і оплат за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по складових тарифу з наданням відповідних вихідних форм, а також надання та інформаційно-технологічне супроводження програмного забезпечення «Розрахунок доходів та витрат по кожному будинку окремо в розрізі складових тарифів на утримання будинків, споруд та прибудинкових територій».

Відповідно до п. 1.2 договору замовник отримує послугу по ціні та кількості, що вказані в актах приймання-передачі наданих послуг.

Місячна вартість послуги, визначається відповідно до додатку №1 до договору, що є невід'ємною частиною до цього договору (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 2.2 договору оплата за отриману послугу згідно п. 1.1 договору проводиться замовником протягом 7-ми банківських днів після отримання послуги, що визначається по даті підписання актів приймання-передачі наданих послуг. Акт прийняття-передачі наданих послуг складається виконавцем у двох примірниках, по одному для кожної із сторін.

Крім того, відповідно до п. 2.3 договору, якщо замовник не підписав акти приймання-передачі наданих послуг протягом 5-ти робочих днів з дня їх отримання, або у цей же строк не надав письмову вмотивовану відмову від їх підписання, то послуги вважаються прийнятими згідно з актами приймання-передачі наданих послуг, які підписані виконавцем в односторонньому порядку.

Термін дії договору встановлюється з 01.09.2014 та діє до 31.12.2014. Якщо за 1 місяць до припинення строку дії договору ні одна із сторін не заявила про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік (п. 5.1 договору).

Замовник за несвоєчасне перерахування коштів виконавцю, передбачених п. п. 2.1, 2.2, 2.3 цього договору, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент затримки, від простроченої суми за кожний день затримання платежу (п. 6. 2 договору).

Відповідно до додатку №1 до договору (розрахунок вартості послуг, які надає КП ГІОЦ по супроводженню програмного комплексу з січня 2014 року) вартість надання та інформаційно-технологічного супроводження програмного комплексу за місяць становить 225,00 грн., вартість формування зведених відомостей розщеплення коштів за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій - 745,00 грн. за місяць, вартість формування накопичувальних відомостей розщеплення коштів за ПУБСПТ - по факту. Разом з ПДВ - 1 164,00 грн.

Факт надання послуг позивачем на виконання вказаних договорів № № 2465 та 3340 підтверджується актом №335-12609 від 31.10.2014 на суму 643,20 грн., актом №335-14011 від 28.11.2014 на суму 643,20 грн., актом №335-15277 від 31.12.2014 на суму 643,20 грн., актом №335-933 від 30.01.2015 на суму 684,00 грн., актом №335-2146 від 27.02.2015 на суму 684,00 грн., актом №333-12548 від 31.10.2014 на суму 1 164,00 грн. та актом №333-13875 від 28.11.2014 на суму 1 164,00 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками; а також актом №333-15222 від 31.12.2014 на суму 1164,00 грн., актом №333-1030 від 30.01.2015 на суму 1 230,00 грн., актом №333-2091 від 27.02.2015 на суму 1 230,00 грн., які відповідно до п. 2.3.3 договору №2465 та п. 2.3 договору №3340 є підписаними позивачем в односторонньому порядку.

Позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія №02-3127 від 17.06.2015 з вимогою погасити суму заборгованості в 30 денний строк з дня отримання претензії, яка виникла під час виконання договорів про надання послуг №№2465 та 3340 від 01.09.2008 та від 14.01.2014 відповідно, в сумі 8 868,85 грн. Відповідь на претензію не надходила.

Таким чином, оскільки відповідач в повному обсязі не оплатив надані позивачем послуги, сплативши лише 380,75 грн., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 15 322,36 грн., з яких сума основного боргу - 8 868,85 грн., 3 % річних - 243,92 грн., пеня - 2 778,32 грн. та інфляційні нарахування - 3 431,27 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 903 Цивільного кодексу України визначено: якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір між сторонами виник у зв'язку з невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг за договорами №№2465 та 3340 від 01.09.2008 та від 14.01.2014 відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У договорах визначено, що підставою для розрахунків між сторонами є дані договори і акти приймання-передачі наданих послуг.

Зокрема, відповідно п. 2.3.3 договору №2465 та п. 2.3 договору №3340, якщо замовник не підписав акти приймання-передачі наданих послуг або не надав письмову вмотивовану відмову від їх підписання, то послуги вважаються прийнятими згідно з актами приймання-передачі наданих послуг, які підписані виконавцем в односторонньому порядку.

Таким чином позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, про що свідчить відсутність зауважень та претензій зі сторони відповідача.

Отже матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено належне виконання позивачем зобов'язання за договорами №№2465 та 3340, проте зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг в сумі 8 868,85 грн. у термін, встановлений договорами, відповідачем не виконано.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Доказів сплати вказаної заборгованості в добровільному порядку відповідачем не надано.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За прострочення оплати за кожним з вказаних вище актів приймання-передачі наданих послуг позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних - 243,92 грн., пені - 2 778,32 грн. та інфляційні нарахування - 3 431,27 грн.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Замовник за несвоєчасне перерахування коштів виконавцю, передбачених п. п. 2.1, 2.2, 2.3 цього договору, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент затримки, від простроченої суми за кожний день затримання платежу (п. 6. 2 договору №3340).

Крім того з положень ст. 625 Цивільного кодексу України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вказані суми нарахувань підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання позову), за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

При цьому, оскільки позивачем відповідно до платіжного доручення №1821 від 17.12.2015 було сплачено судовий збір у розмірі 1 218,00 грн., тоді як станом на дату подачі позовної заяви розмір судового мав складати 1 378 грн., то суд, у зв'язку з задоволенням позову, вважає за необхідне достягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України 160,00 грн. недоплаченого судового збору, як за вимогу майнового характеру, розмір якого встановлений Законом України «Про судовий збір» в редакції станом на дату подачі позову.

Судом враховано, що згідно з п. 2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може:

- зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК);

- у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-6» (03179, м. Київ, вул. Ірпінська, 71, код 36114072) на користь Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (02192, м. Київ, вул. Космічна, 12-А, код 04013755) суму основної заборгованості у розмірі 8 868 (вісім тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 85 коп., 2 778 (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) грн. 32 коп. пені, 3 431 (три тисячі чотириста тридцять одну) грн. 27 коп. інфляційних нарахувань, 243 (двісті сорок три) 92 коп. 3 % річних та судовий збір в сумі 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-6» (03179, м. Київ, вул. Ірпінська, 71, код 36114072) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України 160 (сто шістдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 25.01.2016.

Суддя В.О. Демидов