ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 рокуСправа № 912/1318/15
Господарський суд Кіровоградської області в складі колегії суддів Тимошевської В.В.- головуючого, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/1318/15

за позовом: Світловодського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, м. Київ

та регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області, м. Кіровоград

до відповідачів:

І - Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", м. Київ

ІІ - Відкритого акціонерного товариства "Чисті метали", м. Світловодськ, Кіровоградська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Світловодська міська рада Кіровоградської області, м. Світловодськ, Кіровоградська область

про визнання недійсним договору, зобов'язання повернути будівлю, визнання права власності

Представники сторін:

від прокуратури - ОСОБА_3, посвідчення №010545 від 20.10.2012;

від позивача І - ОСОБА_4, довіреність № 425 від 30.12.15;

від позивача ІІ - ОСОБА_4, довіреність № 03/16 від 27.01.15;

від відповідача І - участі не брали;

від відповідача ІІ - участі не брали;

від 3-ї особи - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Світловодський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області звернувся до господарського суду з позовною заявою з вимогами до відповідача - Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" (надалі - ПАТ "Український інноваційний банк") наступного змісту:

- визнати недійсним договір № 10-34/10 від 05.03.1993, укладений між Світловодським державним заводом чистих металів та АТ "Український інноваційний банк";

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" повернути на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області частину будівлі, розташованої за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, 78;

- визнати за державою в особі Фонду державного майна України право власності на нерухоме майно - частину приміщення Будинку техніки, розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, будинок № 78, площею 1354 кв.м вартістю 2 978 800,00 грн.

В обґрунтування підстав позову прокурор вказав, зокрема, на наступне: оспорюваний договір оренди укладено з порушенням пункту 2 Декрету Кабінету Міністрів України "Про додаткове регулювання орендних відносин" від 15.12.1992 за відсутності згоди Фонду державного майна України, як органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном та без погодження з таким органом істотних умов договору; договір оренди фактично являється договором купівлі-продажу та є удаваним, оскільки внесені до нього доповнення передбачають перехід права власності на об'єкт оренди до ПАТ "Український інноваційний банк"; договір суперечить вимогам законодавства так як орендодавець за договором не є власником майна та не має права його продаж; майно, що є предметом оспорюваного договору оренди, є державним, управління яким здійснюється Фондом державного майна України, разом з цим право держави на майно може бути втрачено за відсутності державної реєстрації такого права.

Ухвалою господарського суду від 15.04.2015 позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/1318/15.

Заявою від 05.11.2015 № 2-2476 вих 15 (том ІІ а.с. 49-56) прокурор уточнив позовні вимоги та просить:

- визнати недійсним договір № 10-34/10 від 05.03.1993, укладений між Світловодським державним заводом чистих металів та АТ "Український інноваційний банк";

- визнати недійсною додаткову угоду "Доповнення до договору № 10-34/10 від 05.03.1993";

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" повернути на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області частину будівлі, розташованої за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, 78 (підвальне приміщення: Сходинковий майданчик - 17 м 2; Коридор - 29,6 м 2; Приміщення - 9,5 м2; Приміщення - 20,5 м2; Приміщення - 12,6 м2; Приміщення - 20 м2; Коридор - 2,3 м2; Приміщення - 17,0 м2; Приміщення - 11,9 м2; Приміщення - 12,3 м2; Приміщення - 10 м2; Електрощитова - 12,9 м2; Приміщення - 46,4 м2; Приміщення аптеки - 19,2 м2; Приміщення аптеки - 21,6 м2)м ); (І поверх: Коридор - 4,1 м ; Приміщення - 3,9 м ; Приміщення - 3,2 м ; Приміщення - 3,9 м2; Вестибюль - 70 м2; Коридор - 6,7 м ; Кабінет - 49,8 м2; Коридор - 4м; Коридор - 6,8 м2 ; Коридор - 8,9 м ; Кабінет - 13,7 м ; Кабінет - 10,2 м2; ; Приміщення - 13,7 м2 ; Коридор - 7,1 м2 ; Приміщення -4 м2; Коридор -6,9 м2; Коридор - 7,2 м2; Кабінет - 25,7 м2; Коридор - 27,6 м2; Кабінет - 9,2 м2; Сховище - 19,2 м2; Приміщення - 10 м2; Приміщення - 5,4 м2; Приміщення туалет - 4,8 м2 ; Приміщення туалет - 4,5 м2; ОСОБА_5 бокс - 45,2 м2; Коридор - 10,7м 2; Кабінет - 55,5 м2; Приміщення - 10,1 м2; Коридор - 5,7 м 2; Сходинковий майданчик -17м2; Кабінет - 13,7 м2; Приміщення - 5м2; Кабінет - 22,6 м2; Кабінет - 19,4 м2; Кабінет - 43,6 м2); (II поверх: Сходинковий майданчик - 16,3 м2; Кабінет - 11,2 м2; Кабінет - 13,9 м2; Фойє - 104,8 м2; Кімната - 15,0 м2; Кімната - 13,0 м2; Кімната - 14,7 м2; Конференц-зал - 324 м2) загальною площею 1354 кв.м, вартістю 2 978 800 грн;

- визнати за державою в особі Фонду державного майна України право власності на нерухоме майно - частину приміщення Будинку техніки, розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, будинок № 78 (підвальне приміщення: Сходинковий майданчик -17 м2; Коридор - 29,6 м2; Приміщення - 9,5 м2; Приміщення - 20,5 м2; Приміщення - 12,6 м2; Приміщення - 20 м2; Коридор - 2,3 м2; Приміщення - 17,0 м2; Приміщення - 11,9 м2; Приміщення - 12,3 м2; Приміщення - 10 м2; Електрощитова - 12,9 м2; Приміщення - 46,4 м2; Приміщення аптеки - 19,2 м2; Приміщення аптеки - 21,6 м2); (І поверх: Коридор - 4,1 м2; Приміщення - 3,9 м2; Приміщення - 3,2 м2; Приміщення - 3,9 м2; Вестибюль - 70 м2; Коридор - 6,7 м2; Кабінет - 49,8 м2; Коридор -4м2 Коридор - 6,8 м2; Коридор - 8,9 м2; Кабінет -13,7м2; Кабінет - 10,2 м2; Приміщення - 13,7 м2; Коридор - 7,1 м2; Приміщення - 4 м2; Коридор - 6,9 м2; Коридор - 7,2 м2; Кабінет - 25,7 м2; Коридор - 27,6 м2; Кабінет - 9,2 м2; Сховище - 19,2 м2; Приміщення -10 м2; Приміщення - 5,4 м2; Приміщення туалет - 4,8 м2; Приміщення туалет - 4,5 м2; ОСОБА_5 бокс - 45,2 м2; Коридор - 10,7 м2; Кабінет - 55,5 м2; Приміщення - 10,1 м2; Коридор - 5,7 м2; Сходинковий майданчик -17м2; Кабінет - 13,7 м2; Приміщення - 5 м2; Кабінет - 22,6 м2; Кабінет - 19,4 м2; Кабінет - 43,6 м2); (II поверх: Сходинковий майданчик - 16,3 м2; Кабінет - 11,2 м2; Кабінет - 13,9 м2; Фойє - 104,8 м2; Кімната - 15,0 м2; Кімната - 13,0 м2; Кімната - 14,7 м2; Конференц-зал - 324 м2) загальною площею 1354 кв.м, вартістю 2 978 800 грн.

Ухвалою господарського суду від 05.11.2015 вказана заява прокурора від 05.11.2015 № 2-2476 вих 15 про уточнення позовних вимог прийнята господарським судом та розгляд справи № 912/1318/15 здійснюється з урахуванням змісту наведених в заяві вимог.

В поясненнях від 05.01.2016 № 2-27 прокурор змінив площу майна, стосовно якого заявив вимогу про витребування та просить витребувати майно площею 2480 кв.м (том ІІ а.с. 186-188). Однак, в поясненнях від 27.01.2016 прокурор просить повернути майно площею 1354 кв.м за переліком згідно заяви від 05.11.2015 № 2-2476 вих 15 (том ІІ а.с. 238-244).

Ухвалою від 28.05.2015 за клопотанням прокурора до участі у справі за вимогою про визнання недійсним договору залучено іншого відповідача - Відкрите акціонерне товариство "Чисті метали" () (надалі - ВАТ "Чисті метали", відповідач ІІ), оскільки вказане товариство є правонаступником сторони за оспорюваним договором оренди нежитлових приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993.

Крім того, ухвалою від 11.08.2015 на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів залучено Світловодську міську раду Кіровоградської області.

Відповідно до ухвали господарського суду від 11.08.2015 розгляд справи здійснюється колегією у складі трьох суддів.

Фонд державного майна України в поясненнях від 28.05.2015 підтримав позовні вимоги прокурора повністю та, крім того, зазначив про те, що ВАТ "Чисті метали", яке є правонаступником державного підприємства "Світловодський завод чистих металів", не може бути орендодавцем державного майна, оспорюваний договір оренди майна не відповідає типовому договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774 (том І а.с. 68-70).

В поясненнях від 06.08.2015 прокурор підтримав доводи Фонду державного майна України щодо наявності додаткових підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів та, крім того, зазначив наступне: ПАТ "Український інноваційний банк" на даний час використовує державне майно, як власне, проводить капітальний ремонт, укладає договори оренди окремих приміщень з іншими особами та звертався до відділу реєстраційної служби Світловодського МРУЮ щодо реєстрації за собою права власності на нерухоме майно; право держави на спірне майно потребує встановлення судом; позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно (том І а.с. 105-106). У даних поясненнях прокурор також навів посилання на ст. 387 Цивільного кодексу України.

Заявою від 10.08.2015 про уточнення позовних вимог Фонд державного майна України просить суд лише визнати недійсним договір № 10-34/10 від 05.03.1993, укладений між Світловодським державним заводом чистих металів і АТ "Український інноваційний банк" та додаток до договору № 10-34/10 від 05.03.1993 (том І а.с. 112-115). Разом з цим, у поясненнях від 05.10.2015 Фонд державного майна України повідомив про не підтримання вказаної заяви про уточнення позовних вимог (том І а.с. 218-220).

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області в поясненнях від 02.10.2015 № 212-45 підтримав зазначені прокурором та Фондом державного майна України обставини порушення вимог законодавства додатковою угодою до договору оренди нежитлових приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993 та повідомив, що про укладення вказаної додаткової угоди Фонду державного майна України стало відомо під час розгляду господарським судом Кіровоградської області в 2013 році справи № 912/495/13, а тому строк позовної давності за вимогою про визнання недійсним доповнення до договору не пропущено (том І а.с. 167-170).

03.11.2015 регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області подало заяву від 30.10.2015 № 227-15 про зменшення розміру позовних вимог та зміну підстав позову, відповідно до якої просить визнати недійсним доповнення до договору № 10-34 від 05.03.1993 (том ІІ а.с. 32-34).

Вказана заява не прийнята господарським судом та відхилена згідно ухвали від 03.12.2015, оскільки вказані у заяві зміни не підтримані прокурором у справі.

Відповідачем І - ПАТ "Український інноваційний банк" позовні вимоги згідно поданого відзиву заперечено повністю на підставі наступного: під час укладення договору оренди нежитлових приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993 отримано дозвіл Міністра промисловості України, а тому посилання прокурора на те, що при передачі в оренду нежитлових приміщень по вул. Леніна, 78 в м. Світловодську не була одержана згода органу, уповноваженого управляти відповідним державним майно, необґрунтована; пункти доповнення до договору щодо зарахування частини орендної плати за весь строк оренди в якості внеску до статутного фонду АТ "Укрінбанк" не були реалізовані та відповідні грошові кошти були зараховані на депозитний рахунок орендодавця в АТ "Укрінбанк"; прокурор просить визнати право власності лише на частину будівлі площею 1354 кв.м, тоді як у позові повідомляє, що в державній власності перебуває будівля в цілому, крім того передана в оренду банку площа приміщення є іншою і становить 2480 кв.м; прокурор не надає жодних доказів того, що майно є державною власністю; за архівними даними БТІ право власності на комплекс будівель по вул. Леніна, 78 в м. Світловодськ зареєстровано за територіальною громадою м. Світловодська на 79/100 частин та за громадянином ОСОБА_6 на 3/100 частини (відзив від 21.05.2015, том І а.с. 40-41).

Крім того, у відзиві від 03.09.2015 ПАТ "Український інноваційний банк" просить застосувати позовну давність, вказуючи про те, що строк позовної давності за вимогами про визнання недійсним договору оренди від 05.03.1993 та додатку до договору, закінчився (том І а.с. 131).

Відповідач ІІ - ВАТ "Чисті метали" позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993 підтримав, зазначивши, що ВАТ "Чисті метали" визнано банкрутом, а отже договір оренди припиняє свою дію внаслідок ліквідації орендодавця, про що було направлено лист ПАТ "Український інноваційний банк"; в іншій частині позовних вимог - відповідач ІІ просить вирішити спір на розсуд суду (відзив ліквідатора ВАТ "Чисті метали" від 05.10.2015, том І а.с. 211-212).

В судовому засіданні 22.12.2015 прокурором подано заяву від 22.12.2015 № 2-2779 про часткову відмову від позову, відповідно до якої прокурор відмовився від вимоги в частині визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на нерухоме майно (том ІІ а.с. 94-97).

За нормами ст. 29 Господарського процесуального кодексу України відмова прокурора від поданого ним позову не позбавляє позивача права вимагати вирішення спору по суті.

Отже, господарський суд може припинити провадження зі справи згідно з пунктом 4 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України лише у разі, коли обидва учасники судового процесу - прокурор і позивач - заявили про відмову від позову.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області згідно листа від 29.12.2015 № 299-45 підтримав відмову прокурора від позову в частині визнання права власності з тих підстав, що між регіональним відділенням та ПАТ "Укрінбанк" на цей час не існує спору стосовно права власності на відповідне майно (том ІІ а.с. 182).

Однак, Фонд державного майна України заяву про відмову від позову в частині визнання права власності до суду не подав та не повідомив господарський суд про підтримання часткової відмови прокурора від позову. Натомість, присутній в судовому засіданні 28.01.2016 представник Фонду державного майна України підтримав позовні вимоги прокурора повністю.

У зв'язку з викладеним, господарський суд не приймає відмову прокурора від позову в частині визнання права власності та здійснює розгляд справи згідно заяви прокурора від 05.11.2015 № 2-2476 вих 15 про уточнення позовних вимог, яка прийнята господарським судом у даній справі відповідно до ухвали від 05.11.2015.

В судовому засіданні 28.01.2016 прокурором та представником Фонду державного майна України і регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області позовні вимоги підтримано.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання 28.01.2016 не з'явились, між тим зазначені учасники судового процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання (том ІІ а.с. 221, 223, 224). В матеріалах справи міститься заява ліквідатора ВАТ "Чисті метали" про розгляд справи за його відсутності (том ІІ а.с. 115).

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників судового процесу про проведення судового зсідання та відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, господарський суд вважає можливим розглянути справу по суті в судовому засіданні 28.01.2016 за відсутності представників відповідачів і третьої особи та за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача та врахувавши доводи, наведені в обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.03.1993 між Світловодським державним заводом чистих металів (Орендодавцем) та Акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (Орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень № 10-34/10, за умовами якого Орендар прийняв в оренду нежитлові приміщення Дому техніки, розташованого в м. Світловодськ по вул. Леніна, 78 площею 2480 кв.м для використання під філіал Акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (том І а.с. 23-24).

Строк договору оренди згідно пункту 4 договору установлено з 23 березня 1993 року по 01 січня 2017 року.

Доповненням до договору № 10-34/10 від 05.03.1993 сторони, зокрема погодили, що по закінченню строку дії вказаного договору промислові приміщення - "Будинок техніки" в кількості 5 об'єктів переходять у власність Орендаря (пункт 4 доповнення до договору) (том І а.с. 25).

Згідно з наказом Фонду державного майна України від 21.06.1994 № 39-АТ державне підприємство "Світловодський завод чистих металів" перетворено у відкрите акціонерне товариство "Чисті метали" (том І а.с. 17).

Відповідно до плану приватизації державного майна Світловодського заводу чистих металів, затвердженого розпорядженням Фонду державного майна України від 21.06.1994 № 20-РПП, нежитлові приміщення Будинку техніки, які є предметом договору оренди від 05.03.1993 № 10-34/10, не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Чисті метали", та залишилися на його балансі (том І а.с. 16, 18-22).

Надаючи оцінку оспорюваним договорам відповідно до зазначених у позові підстав, господарський суд враховує наступне.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 (надалі - Цивільний кодекс України), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Частина перша ст. 215 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення).

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закон України "Про підприємства в Україні" (тут і надалі в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди від 05.03.1993) передбачав, що відповідно до форм власності, встановлених Законом України "Про власність", можуть діяти підприємства таких видів, зокрема, державне підприємство, засноване на загальнодержавній (республіканській) власності (ст. 1 Закону).

Згідно абзаців 1, 2 частини третьої ст. 10 наведеного Закону майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, державне підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та статуту підприємства.

Аналогічні положення містили в собі норми ст. 37 Закону України "Про власність" в редакції на час укладення оспорюваного договору оренди від 05.03.1993.

Закон України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" в редакції на час укладення оспорюваного договору оренди від 05.03.1993 передбачав, що орендодавцями щодо окремого індивідуально визначеного майна відповідно до законодавчих актів України та своїх статутів є державні підприємства, організації (абзац п'ятий ст. 5).

Дія вказаного абзацу була зупинена згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 15.12.92 р. N 9-92 лише стосовно передачі в оренду окремого індивідуальновизначеного майна, крім нежилих приміщень).

Стаття 2 названого Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.92 р. N 9-92, про порушення якої вказує прокурор, встановлювала, що при передачі в оренду цілісних майнових комплексів підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, а також нежилих приміщень орендодавець повинен одержати на це згоду органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном, та погодити з ним істотні умови договору оренди.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про власність" управління державним майном від імені народу (населення адміністративно-територіальної одиниці) здійснює відповідно Верховна Рада України і місцеві Ради народних депутатів України, а також уповноважені ними державні органи.

Законом України від 18.11.92 N 2796-XII "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання" Кабінету Міністрів України тимчасово, строком до 21 травня 1993 року, делеговані повноваження видавати декрети в сфері законодавчого регулювання з питань, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, щодо відносин власності, підприємницької діяльності, соціального і культурного розвитку, державної митної, науково-технічної політики, кредитно-фінансової системи, оподаткування, державної політики оплати праці і ціноутворення.

Декретом Кабінету Міністрів України від 15.12.92 N 8-92 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади покладено здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України згідно з законодавчими актами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 р. N 32 "Про питання промисловості України" установлено, що до сфери управління Міністерства промисловості належать підприємства, установи й організації металургійної і хімічної промисловості та інших галузей.

Таким чином, твердження прокурора про необхідність отримання при передачі в оренду нежилих приміщень державних підприємств згоди Фонду державного майна України є помилковим. На час укладення оспорюваного договору оренди нежилих приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993 органом управління майном Державного підприємства "Світловодський завод чистих металів" являлось Міністерство промисловості України.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 12.03.1993 № 1000 керівник Державного підприємства "Світловодський завод чистих металів" звернувся до Міністра промисловості України ОСОБА_5 з клопотанням про надання згоди на передання майна в оренду Акціонерному товариству "Український інноваційний банк" (том І а.с. 46). Згідно відмітки, скріпленої печаткою Міністерства промисловості України, дозвіл на передачу майна в оренду отримано 12.03.1993.

Відповідно до пункту 4 договору № 10-34/10 від 05.03.1993 строк такого договору установлено з 23.03.1993 року. Таким чином, при передачі майна в оренду за оспорюваним договором, була отримана згода органу, уповноваженого управляти відповідним майном, а саме - Міністерства промисловості України.

Разом з цим, якщо враховувати дату укладення оспорюваного договору - 05.03.1993 та зміст клопотання на надання згоди і дата отримання згоди - 12.03.1993, слід дійти висновку, що погодження істотних умов договору з Міністерством промисловості України не здійснювалось.

Отже, при укладенні договору оренди нежилих приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993 порушено ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.92 р. N 9-92 стосовно погодження з органом, уповноваженим управляти відповідним державним майном, істотних умов договору оренди.

Однак, відсутність погодження істотних умов оспорюваного договору оренди з Міністерством промисловості України жодним чином не порушувало прав та інтересів Фонду державного майна України, оскільки на час укладення такого договору Фонд державного майна України не здійснював будь-яких функцій щодо управління державним майном Державного підприємства "Світловодський завод чистих металів" та лише реалізовував державну політику в сфері приватизації державного майна і у передбачених законом випадках здійснював повноваження орендодавця майна державних підприємств і організацій.

Стосовно інших порушень вимог законодавства оспорюваним договором, про які вказують прокурор в поясненнях від 27.01.2016 щодо порушення ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в діючій редакції, Фонд державного майна України в поясненнях від 28.05.2015 та регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області в поясненнях від 02.10.2013, а саме - відсутність у ВАТ "Чисті метали" прав виступати орендодавцем державного майна та невідповідність укладеного договору типовому договору оренди відповідного майна, який затверджено наказом Фонду Державного майна України від 23.08.2000 № 1774, господарський суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, невідповідність договору оренди нежилих приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993 діючим на час розгляду справи нормам законодавства не є підставою для визнання такого договору недійсним.

У відзиві на позов від 03.09.2015 ПАТ "Український інноваційний банк" вказує про порушення строку позовної давності за вимогами у вказаній справі.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256).

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналогічні за змістом норми матеріального права містилися і в Цивільному кодексі Української РСР (гл. 5 розд. 1), за винятком положення про застосування позовної давності лише за заявою однієї зі сторін.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Згідно Цивільного кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки (ст. 71). Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. (ст. 80).

Частинами 1, 2, 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже, строк позовної давності має обчислюватися з моменту, коли саме Фонду державного майна України та його регіональному відділенню стало відомо про порушення їхніх прав чи інтересів.

Як вбачається з Плану приватизації Державного підприємства "Світловодський завод чистих металів", про укладення оспорюваного договору оренди " 10-34/10 від 05.03.1993 Фонду державного майна України було відомо ще під час здійснення приватизації Державного підприємства "Світловодський завод чистих металів" в 1994 році.

Фонд державного майна України та регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області не повідомляють господарський суд про іншу дату, коли їм стало відомо про порушення їхніх прав та інтересів за оспорюваним договором нежилих приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993 та не мотивують поважність пропуску строку позовної давності за вказаною вимогою.

Однак, оскільки господарський суд не встановив порушень прав та інтересів Фонду державного майна України і регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області внаслідок укладення оспорюваного договору оренди майна без погодження його істотних умов з Міністерством промисловості України, підставою для відмови у позові є саме вказані обставини, а не пропуск строку позовної давності.

На підставі викладеного, позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області до ПАТ "Український інноваційний банк" та до ВАТ "Чисті метали" про визнання недійсним договору оренди нежилих приміщень № 10/34/10 від 05.03.1993 задоволенню не підлягають.

При цьому, господарський суд відхиляє твердження ліквідатора ВАТ "Чисті метали" про припинення оспорюваного договору внаслідок визнання банкрутом ВАТ "Чисті метали", так як відповідні положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 30.06.1999 не передбачають автоматичне припинення орендних відносин у зв'язку винесенням господарським судом постанови про визнання боржника - орендодавця банкрутом. За вимогами ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у діючій редакції одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі, зокрема, банкрутства орендаря; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Між тим, ВАТ "Чисті метали" не є ліквідованим в розумінні цивільного законодавства України.

Доповненням до договору оренди № 10/34 від 05.03.1993, яке також є предметом позову у даній справі, сторони передбачили наступне:

Орендар видає безвідсотковий кредит на період оренди в розмірі 350 млн. крб, що є вартістю орендної плати на весь строк дії договору (пункт 1 доповнення). Частина вартості орендної плати в розмірі 250 млн. крб сплачується Орендарем одноразово або частинами за першою вимогою Орендодавця (пункт 2 доповнення). Частина орендної плати за весь період дії договору в розмірі 100 млн. крб залишається на рахунку в Укрінбанку в якості внеску в статутний фонд Світловодської філії Укрінбанку, засновником якого стає з моменту підписання даного договору, Державний завод чистих металів (пункт 4 доповнення). По закінченню строку дії даного договору, промислові приміщення - "Будинок техніки" в кількості 5 об'єктів переходять у власність Орендаря - Акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (пункт 4 доповнення).

При оцінці вказаного доповнення на відповідність вимогам законодавства, господарський суд враховує наступне.

Дата укладення оспорюваного доповнення до договору № 10-34 від 05.03.1993 відсутня. Однак, з огляду на те, що таке доповнення укладено зі сторони державного підприємства "Світловодський завод чистих металів", то слід дійти висновку, що таке доповнення було укладено до завершення приватизації Державного підприємства "Світловодський завод чистих металів".

Закон України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" в редакції на час виникнення спірних правовідносин встановлював, що оренда є засноване на договорі строкове платне володіння і користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 25 наведеного Закону передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно.

Стаття 28 Закону передбачала, що орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо це передбачено договором відповідно до законодавства України. Умови викупу (ціна, порядок, строки та засоби платежу) визначаються у договорі оренди відповідно до законодавчих актів України про приватизацію.

Однак, дія статті 28 була зупинена з 14.01.1993 згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 15.12.92 р. N 9-92.

Отже, чинне на час укладення оспорюваного доповнення до договору оренди законодавство не передбачало серед умов договору оренди державного майна наявність умов щодо права орендаря на викуп об'єкта оренди або інших умов переходу права власності орендаря на об'єкт оренди. Наявність таких умов в оспорюваному додатку до договору оренди свідчить про фактичне укладення за оспорюваним доповненням договору купівлі-продажу.

За правилами частини другої ст. 58 Цивільного кодексу Української РСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму

За вимогами ст. 225 Цивільного кодексу Української РСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Між тим, Державне підприємство "Світловодський завод чистих металів" не являлось власником майна, переданого в оренду за договором оренди № 10-34 від 05.03.1993, та, відповідно, не мало право на його продаж.

Окрім того, відчуження на користь недержавних підприємств майна, що перебуває у державній власності, здійснюється шляхом приватизації такого майна.

Закон України "Про приватизацію майна державних підприємств" в редакції на час виникнення спірних правовідносин встановлював, що приватизація майна державних підприємств України (надалі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб (ст. 1 Закону). Суб'єктами приватизації є: державні органи приватизації; покупці; продавці; представники і посередники (ст. 6 Закону). Фонд державного майна України у процесі приватизації здійснює, такі основні повноваження, зокрема продає майно, що перебуває у загальнодержавній власності, у процесі його приватизації, включаючи майно ліквідованих підприємств і об'єктів незавершеного будівництва (ч. 2 ст. 7 закону).

Таким чином, при укладені доповнення до договору порушено вимоги ст. 225 Цивільного кодексу Української РСР, Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" .

Окрім того, пункт 1 доповнення до договору, який передбачає, що Орендар видає безвідсотковий кредит на період оренди в розмірі 350 млн. крб, що є вартістю орендної плати за весь строк дії договору, не відповідає ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а зазначений у пунктах 1-3 доповнення розмір орендної плати не відповідає розміру орендної плати в місяць, встановленому пунктом 3 договору оренди .

Відповідно до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" державну політику в сфері приватизації здійснює, зокрема, Фонд державного майна України (ч. 1 ст. 7 Закону).

На підставі викладеного, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним доповнення до договору оренди № 10-34 від 05.03.1993, як такого, що суперечить ст. 225 Цивільного кодексу Української РСР, Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та такого, що порушує інтереси держави у сфері встановленого законодавством порядку відчуження державного майна, в якій державна політика реалізовується Фондом державного майна України.

Щодо строку позовної давності за вимогою про визнання недійсним доповнення до договору оренди № 10-34 від 05.03.1993 господарський суд встановив наступне.

Фонд державного майна України та регіональне відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області не являються стороною оспорюваного доповнення до договору та, як слідує з Плану приватизації Світловодського державного заводу чистих металів, відомості про наявність доповнення до договору оренди № 10-34/10 від 05.03.1993, яким передбачено перехід права власності на державне майно до іншої особи, в документах про приватизацію відсутні.

За поясненням позивачів, останнім стало відомо про наявність оспорюваного правочину під час розгляду господарським судом Кіровоградської області справи № 912/495/13 за позовом ПАТ "Укрінбанк" до Світловодського міського комунального підприємства житлово-експлуатаційної контори № 5 про усунення перешкод в користуванні орендованим приміщенням. Згідно ухвали господарського суду від 08.03.2013 у справі № 912/495/13 залучено Фонд державного майна України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи документально підтверджених відомостей щодо іншої дати, коли Фонду державного майна України стало відомо або могло бути відомо про наявність оспорюваного додатку до договору, господарський суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогою прокурора про визнання недійсним доповнення до договору оренди № 10-34 від 05.03.1993 не пропущено.

На підставі викладеного позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області до ПАТ "Український інноваційний банк" та до ВАТ "Чисті метали" про визнання недійсним доповнення до договору оренди № 10-34 від 05.03.1993 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги прокурора до ПАТ "Український інноваційний банк" про зобов'язання повернути на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області частину будівлі, розташованої за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, 78, господарський суд зазначає наступне.

Вказана позовна вимога обґрунтована посилання на ст. 387 Цивільного кодексу України та в поясненнях від 27.01.2016 прокурор навів посилання на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Стаття 387 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, за наведеною нормою власник має право витребувати своє майно в особи, в якої воно фактично перебуває у незаконному володінні. Тобто, відповідачем у справах даної категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України також містить положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Як встановлено матеріалами справи, майно, з вимогою про повернення якого подано позов, не увійшло до статутного фонду ВАТ "Чисті метали" під час приватизації останнього та залишилось у власності держави.

Згідно Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері, зокрема, управління об'єктами державної власності.

Разом з цим, стаття 204 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки ПАТ "Український інноваційний банк" володіє майном, з вимогою про витребування якого звернувся прокурор, на підставі договору оренди нежилих приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993, строк дії якого по 01.01.2017 та який не визнано судом недійсним, підстави для задоволення позову прокурора в частині витребування майна відсутні.

Відсутні підстави для задоволення вимоги прокурора про визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на нерухоме майно - частину приміщення Будинку техніки, розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, будинок № 78, площею 1354 кв.м, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, відповідно до наведеної норми особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою - відповідачем у справі;

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однак, ПАТ "Український інноваційний банк" користується відповідним майном на підставі договору оренди нежилих приміщень № 10-34/10 від 05.03.1993. Користування майном на підставі договору оренди не є запереченням чи невизнанням права власності держави на майно.

Вказане майно перебуває на балансі ВАТ "Чисті метали". В поясненнях від 05.10.2015 ліквідатор ВАТ "Чисті метали" не заперечує обставин того, що зазначене в позові майно не увійшло до статутного фонду товариства.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про невизнання чи заперечення зі сторони відповідачів права власності держави на відповідне майно.

Окрім того, у позові прокурор, зокрема зазначає про те, що позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно.

Господарський суд вважає таку позицію прокурора помилковою, оскільки за загальним правилом судове рішення не вважається тим юридичним фактом, на підставі якого виникає право власності.

Прокурор та позивачі згідно поданого позову і наданих пояснень не обґрунтовують вимогу про визнання права власності втратою правоустановчих документів на майно.

На підставі викладеного, господарський суд відмовляє у задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ПАТ "Український інноваційний банк" про визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на нерухоме майно - частину приміщення Будинку техніки, розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, будинок № 78.

Таким чином, позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області до відповідачів ПАТ "Український інноваційний банк" та ВАТ "Чисті метали" підлягають задоволенню в частині визнання недійсним доповнення до договору № 10-34 від 05.03.1993. У задоволенні позову в іншій частині господарський суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за вимогою про визнання недійсним доповнення до договору покладається на відповідачів та розподіляється між ними порівну і стягується з останніх в доход державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Світловодського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" та до Відкритого акціонерного товариства "Чисті метали" про визнання недійсним доповнення до договору № 10-34 від 05.03.1993 оренди нежитлових приміщень, укладеного між Державним підприємством "Світловодський завод чистих металів" та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк", задовольнити.

Визнати недійсним доповнення до договору № 10-34 від 05.03.1993 оренди нежитлових приміщень, укладеного між Державним підприємством "Світловодський завод чистих металів" та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" .

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Чисті метали" (27507, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Заводська, 3, ідентифікаційний код 00194748) на користь Державного бюджету України (р/р 3002 в Головному Управлінні Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, МФО 823016, код 38037409, отримувач коштів УК у м. Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) - 609,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (04053, м. Київ, вул. Смирнова-Ласточкіна, 10-А, ідентифікаційний код 05839888) на користь Державного бюджету України (р/р 3002 в Головному Управлінні Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, МФО 823016, код 38037409, отримувач коштів УК у м. Кіровограді (м. Кіровоград) 22030001) - 609,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.02.2016.

Головуючий суддя В.В.Тимошевська

Суддя В.М. Балик

Суддя С.Б. Колодій