ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р. Справа № 914/1476/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Мельник Г.І.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо»

на рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2015р.

у справі № 914/1476/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», м.Львів

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», м.Львів

про стягнення заборгованості в сумі 1128640,39 доларів США та 142834,32 грн.,

з участю представників:

від скаржника не з»явився

від позивача ОСОБА_3

В ході судового засідання представнику позивача права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені.

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Скаржник належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерував, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Львівської області від 22.09.2015р. у справі № 914/1476/15 (головуючий суддя Мазовіта А.Б., судді Сухович Ю.О., Ділай У.І.) задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», м.Львів та стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства ВіЕс Банк, м. Львів, вул. Грабовського, 11 (ідентифікаційний код 19358632) суму заборгованості згідно кредитного договору №KU019115 від 28.12.2012 р. в розмірі 1 1 28 194,77 доларів США, в тому числі 1 040 312,66 доларів США заборгованості по кредиту, 87882,11 доларів США заборгованості по процентах, а також 73 080 грн. 00 коп. судового збору, звернувши стягнення на заставлене майно ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ХоСаРо, вул.Промислова, 50/52 (ідентифікаційний код 20794249) згідно іпотечного договору, посвідченого 28.12.2012 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №2574, а саме: нежитлове приміщення літ. К-2, загальною площею 3 781,7 кв.м, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 28423217, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Богданівська, будинок 44;- адміністративно-побутовий корпус літ. З-4, загальною площею 1 727,4 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510481, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Богданівська, будинок 44; офіс №1 літ. З-1, загальною площею 63,0 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510225, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Богданівська, будинок 44; офіс №1 літ. З-1, загальною площею 63,8 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510348, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Богданівська, будинок 44, шляхом надання Публічному акціонерному товариству ВіЕс Банк права продажу предметів іпотеки, що належать на праві власності ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ХоСаРо будь-якій особі-покупцеві за початковою ціною 8977457,00грн. - для нежитлового приміщення літ К-2, загальною площею 3781,7 кв.м. реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 28423217, що знаходиться за адресою м. Львів, вул.Богданівська, буд. 44; 8256651,00грн. - для адміністративно - побутового корпуса літ. З-4, загальною площею 1727,4 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510481, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Богданівська, буд. 44; 301 128,00 грн. - для офісу №1 літ. З-1, загальною площею 63,0 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510225, що знаходиться за адресою м. Львів, вул.Богданівська, буд. 44; 304 952,00 грн. - для офісу №2 літ. З-1, загальною площею 63,8 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510348, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Богданівська, буд. 44 з наданням Публічному акціонерному товариству ВіЕс Банк всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок, витягів, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу; закріплено за Публічним акціонерним товариством ВіЕс Банк права управителя, щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого в управління з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань повязаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах звязку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним звязком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; здійснювати інші права необхідні для здійснення належного управління майном; в частині стягнення 445,62 доларів США процентів, 70369грн. 70коп. комісії, 72 464 грн. 62 коп. пені провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення, посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки остання узгоджена в договорі іпотеки вартість предмета іпотеки не відповідає його дійсній ринковій вартості станом на дату ухвалення рішення. На думку скаржника, початкова вартість предмета іпотеки повинна грунтуватись на його ринковій вартості і єдиним способом визначення якої є проведення відповідної експертизи. Відтак, як вважає скаржник, суд першої інстанції не встановивши повно та об»єктивно обставини, які мають важливе значення для правильного вирішення справи по суті, а саме початкову ціну продажу предмета іпотеки, порушив вимоги норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необ»єктивного та незаконного рішення суду.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Фольксбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ВіЕс Банк (банк) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ХоСаРо (позичальник) було укладено кредитний договір №KU019115.

За цим договором банк (позивач) зобовязується надати позичальнику (відповідачу) грошові кошти в розмірі 1 173 798,00 доларів США строком на 72 місяці.

Кінцева дата повного виконання боргових зобовязань 28 грудня 2018 року.

Згідно п. 1.9.1. договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі ставки 11,49% річних + 3М LIBOR, яка сплачується з 1-го до 10-го числа (включно) наступного місяця.

У п.п. 1.9.2. - 1.9.7. договору сторони узгодили розмір та строки сплати комісії.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач 28.12.2012р. надав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується меморіальним ордером №1085214 від 28.12.2012 р.

26 березня 2014 р. сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою внесли зміни до кредитного договору № KU019115 від 28.12.2012 р. та додаток №1 (графік погашення кредиту) в новій редакції.

Відповідно до п. 8.3. кредитного договору з наступними змінами, позичальник зобовязується повертати банку кредит з періодичністю та в розмірах, визначених в розділі 1 кредитного договору та відповідно до графіку з урахуванням пільгового періоду щодо погашення кредиту, якщо такий встановлений кредитним договором.

Пунктом 17.2. кредитного договору з наступними змінами передбачено, що у разі невиконання чи несвоєчасного виконання боргових зобовязань в частині повернення кредиту/траншу та/або сплати процентів, комісій, згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань позичальником за кожен календарний день прострочення.

Згідно п. 12.1.8. кредитного договору з наступними змінами, банк має право незалежно від інших положень кредитного договору вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання будь-якої з викладених обставин, зокрема, в разі утворення в позичальника простроченої заборгованості за борговими зобовязаннями.

Таке виконання боргових зобовязань повинно бути здійснене позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення від банку, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком відповідного повідомлення позичальнику.

У відповідності до п. 12.1.8. кредитного договору, в звязку з порушенням відповідачем строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позивач звертався до відповідача з повідомленням-вимогою за вих. №09-2/817 від 19.01.2015 р., в якій вимагав достроково сплатити суму кредиту, нараховані відсотки та комісію. Відповідачем вказана вимога залишена без розгляду та задоволення.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем свого обовязку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені, позивач просив суд стягнути з відповідача 1040312,66 доларів США заборгованості по кредиту, 88327,73 доларів США заборгованості по процентах, 70369грн. 70 коп. комісії, 72 464 грн. 62 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязань по кредитному договору.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

За час розгляду справи в суді, відповідачем було сплачено 445,62 доларів США процентів, 70369 грн. 70 коп. комісії та 72 464 грн. 62 коп. пені, що підтверджується долученими до матеріалів справи довідкою від 16.07.2015 р. №10-3/14616, довідкою від 04.09.2015 р. №10-3/18014 та виписками з рахунку.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано припинив провадження у справі в частині стягнення 445,62 доларів США процентів, 70369 грн. 70 коп. комісії та 72 464 грн. 62 коп. пені, у звязку з відсутністю предмету спору в цих частинах відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

28 грудня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством Фольксбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ВіЕс Банк (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ХоСаРо (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №2574.

26 березня 2014 р. сторони уклали договір про внесення змін до іпотечного договору від 28.12.2012 р., яким виклали п. 1.5. іпотечного договору у новій редакції.

Згідно п. 1.1. іпотечного договору цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя (позивача), що випливає з кредитного договору №KU019115, укладеного між іпотекодержателем та ТзОВ ХоСаРо (боржник) 28.12.2012 р. (а також будь-якими додатковими угодами до нього), згідно якого іпотекодержатель надав боржнику кредит в сумі 1 173 798,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно:

- нежитлове приміщення літ. К-2, загальною площею 3 781,7 кв.м, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 28423217, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Богданівська, будинок 44;

- адміністративно-побутовий корпус літ. З-4, загальною площею 1727,4 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510481, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Богданівська, будинок 44;

- офіс №1 літ. З-1, загальною площею 63,0 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510225, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Богданівська, будинок 44;

- офіс №1 літ. З-1, загальною площею 63,8 кв.м., реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19510348, що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Богданівська, будинок 44;

Згідно п. 1.5. іпотечного договору із змінами, внесеними договором від 26.03.2014 р. , заставна вартість предмету іпотеки становить 17 840 188,00, а саме:

- заставна вартість нежитлового приміщення літ. К-2 становить 8977457,00грн.;

- заставна вартість адміністративно-побутового корпусу літ. З-4 становить 8 256 651,00 грн.;

- заставна вартість офісу №1 літ. З-1 становить 301 128,00 грн.;

- заставна вартість офісу №1 літ. З-1 становить 304 952,00 грн.

Відповідно до п. 6.1. іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі настання однієї з наступних обставин, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов договору основного зобовязання, в тому числі: якщо в момент настання будь-якого строку/терміну виконання умов договору основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, хоча б одна з таких умов не буде виконана.

Згідно п. 6.3. іпотечного договору, у разі порушення основного зобовязання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій іпотекодержатель зазначає стислий зміст порушених боржником зобовязань, вимогу про виконання порушеного зобовязання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку письмова вимога залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства.

Позивач надіслав відповідачу повідомлення-вимогу за вих. 09-2/817 від 19.01.2015 р., в якому вказав на необхідність погашення заборгованості за кредитним договором у тридцятиденний строк. Відповідачем вказане повідомлення-вимогу залишено без розгляду та задоволення.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 2 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Частиною 2 цієї статті встановлено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Абзацом 1 ст. 7 Закону України Про іпотеку встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобовязання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобовязання (абз. 2 ст. 7 Закону України Про іпотеку).

Згідно абз. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно абз. 1 ст. 20 Закону України Про заставу, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (абз. 6 ст. 20 Закону України Про заставу).

Статтею 38 Закону України Про іпотеку передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 7.3.1. іпотечного договору іпотекодавець надає свою згоду на продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки відповідно до умов цього договору та Закону України Про іпотеку.

Статтею 34 Закону України Про іпотеку після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Згідно абз. 1 ст. 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України Про іпотеку ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З огляду на те, що між сторонами спір щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки відсутній, суд дійшов вірного висновку про визначення початковою ціною продажу предметів іпотеки вартість предметів іпотеки, яка погоджена сторонами в іпотечному договорі від 28.12.2012 р. із змінами, внесеними договором від 26.03.2014р.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу будь - якого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Пунктом 2.7. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., передбачено, що якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження..

Згідно п. 1.1. Інструкції, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

Таким чином, реалізація права на продаж предмета іпотеки неможлива без отримання необхідних правовстановлюючих документів на ці предмети в компетентних установах.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Колегія суддів також зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Зважаючи на викладене, рішення господарського суду відповідає вимогам закону до судового рішення, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в рішенні господарського суду Львівської області від 22.09.2015р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2015р. у даній справі задоволено клопотання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» та відстрочено сплату судового збору до 18.11.2015р. Ухвалами суду апеляційної інстанції від 18.11.2015р., 22.12.2015р., 05.01.2016р. від скаржника витребовувались докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі за подання апеляційної скарги. На момент розгляду апеляційної скарги по суті скаржником доказів сплати судового збору не подано.

Як зазначено у п.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р № 7 «Про деякі питання практики застосування ХІІ Господарського процесуального кодексу України» (із змінами та доповненнями) у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд стягує недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Відтак, судовий збір за перегляд рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 22.09.2015р. у справі № 914/1476/15 залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» (79024, м.Львів, вул.Промислова, 50/52 ідентифікаційний код 20794249) в доход державного бюджету 80 388,00 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

4. Зобов»язати господарський суд Львівської області видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Матеріали справи повернути господарському суду Львівської області.

6. Повний текст постанови складено « 01» лютого 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Плотніцький Б.Д.