ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016 Справа №917/1345/14

м. Полтава

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз», 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Л.Толстого, 87

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Велика Круча», 37052, Полтавська область, Пирятинський район, с. Велика Круча

про стягнення 50 687,62 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 31 від 21.04.2015 року (присутня в засіданні 28.01.2016 року);

ОСОБА_3, довіреність №1 від 04.01.2016 року (присутня в засіданні 02.02.2016 року);

Від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 1 від 15.01.2014 року (присутній в засіданні 28.01.2016 року);

ОСОБА_5, довіреність № 2 від 26.01.2016 року (присутній в засіданні 28.01.2016 року).

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 28.01.2016 року. Після перерви представники відповідача в судове засідання не зявилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 28.01.2016 року, а також розпискою (том 3, а.с. 114-115).

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 50 687,62 грн. заборгованості за природний газ згідно договору постачання природного газу № 8-ПК-П від 03.01.2014 р., з них: 32 706,87 грн. основний борг за поставлений природний газ за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року; 1030,26 грн. - 3% річних за період з 11.02.2014 року по 01.09.2015 року; 16 245,56 грн. - інфляційні витрати з лютого 2014 року по липень 2015 року, а також 704,93 грн. - пеня за період з 11.02.2014 року по 10.08.2014 року.

Справа розглядається судом повторно.

Рішенням господарського суду Полтавської області №917/1345/14 від 12.08.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» залишено без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 12.08.2014 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.01.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» задоволено частково, рішення господарського суду Полтавської області від 12.08.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.11.2014 року у справі № 917/1345/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При цьому Вищий господарський суд України звернув увагу на те, що судам необхідно було з'ясувати обставини щодо розташування комерційного вузла обліку газу відповідача, тобто встановити, де знаходиться такий вузол обліку: до межі балансової належності об'єктів відповідача, чи за межею балансової належності. У зв'язку з цим, суди також не з'ясували, чи правомірно були віднесені позивачем суми вартості виробничо-технологічних (нормованих) втрат газу до загального об'єму отриманого відповідачем газу.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 (з наступними змінами), було здійснено повторний автоматизований розподіл справи, за наслідком якого справа передана на розгляд судді Пушку І.І.

Ухвалою від 26.02.2015 року провадження у справі зупинялось до вирішення справи № 917/15/15 за позовом ПАТ «Лубнигаз» до ПАТ «Велика Круча» про визнання недійсною частини договору № 8-ПК-П від 03.01.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом.

18.08.2015 року провадження у справі № 917/1345/14 було поновлено в звязку з прийняттям по справі № 917/15/15 рішення про часткове задоволення позову та залишенням його без змін Харківським апеляційним господарським судом.

Ухвалою від 01.10.2015 року суд знову зупинив провадження у справі 917/1345/14 до вирішення господарської справи № 917/15/15, оскільки Вищим господарським судом України рішення господарського суду Полтавської області від 23.03.2015 та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 зі справи № 917/15/15 були скасовані, а справа передана на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

18.01.2016 року за клопотанням позивача провадження у справі № 917/1345/14 було поновлено, оскільки 20.11.2015 року господарським судом Полтавської області прийнято рішення у справі № 917/15/15 про відмову в задоволенні позовних вимог, яке сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили у визначені ГПК України строки.

Строк вирішення спору продовжувався на 15 днів за клопотанням відповідача ухвалою від 01.10.2015 року, таким чином, останній день процесуального строку для розгляду спору припадає на 02.02.2016 року.

Подана позивачем заява від 04.09.2015 року (т. 3, а.с. 11-12) про збільшення розміру позовних вимог до 50 687,62 грн. прийнята судом до розгляду ухвалою від 01.10.2015 року.

Під час нового розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати отриманого природного газу у визначені договором строки, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості, також позивач просить суд стягнути пеню, інфляційні витрати та 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання, нараховані на суму боргу.

Відповідач проти позовних вимог заперечує.

У відзиві на позов від 22.09.2015 року (том 3, а.с. 82-83) відповідач посилається, зокрема, на те, що оскільки договір № 8-ПК-П на постачання природного газу за регульованим тарифом було підписано без урахування додатку №3 до договору, а сам додаток підписано із зауваженням, ПАТ "Велика Круча" здійснює розрахунки з ПАТ «Лубнигаз» відповідно до умов договору, на підставі показань лічильників та встановлених ПАТ «Лубнигаз» регульованих тарифів. Таким чином, відповідач вважає, що заборгованість перед позивачем відсутня.

Відповідачем в судовому засіданні подане клопотання від 28.01.2016 року (вх. №1039 від 28.01.2016 року) про призначення по справі судової технологічної експертизи.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 постанови Пленуму ВГСУ № 4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи».)

Вказане клопотання відхиляється судом як необґрунтоване з наступних підстав.

Запропоновані відповідачем в клопотанні питання №№ 1, 2 стосуються визначення фактичних обсягів виробничо-технологічних втрат природного газу за період січень-грудень 2014 р. Суд вважає, що відсутня реальна можливість встановлення в 2016 році фактичних обсягів виробничо-технологічних втрат, які мали місце в 2014 р., тобто більше, ніж через рік після того, яка вказані втрати могли відбутися.

Запропоноване відповідачем питання № 3 стосовно перевірки вірності розрахунку обєму виробничо-технологічних втрат природного газу при його споживанні ПАТ «Велика Круча» за період січень-грудень 2014 року, на думку суду, не потребує спеціальних знань, оскільки розрахунки здійснені позивачем відповідно до формули, визначеної в п.6.5 Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затв. наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, та із застосуванням граничних обсягів втрат, визначених додатком № 1 до п.6.2 Методики та додатком № 2 до п.6.5 Методики. Відповідач не посилається на те, що параметри, які підлягають врахуванню у вказаних формулах, визначені позивачем у наданих ним розрахунках невірно, таким чином, вірність відповідного розрахунку може бути перевірена математично, без застосування спеціальних знань.

Запропоноване відповідачем питання № 4 стосовно встановлення фактичних обсягів витрат природного газу на даний час (тобто, станом на 2016 рік) не стосується предмета спору, оскільки спірні правовідносини існували в 2014 році, і обсяги фактичних втрат природного газу, які відбуваються в 2016 році, не входять до предмету доказування по справі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

За змістом ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду що набуло законної сили, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, тому, що їх істинність вже встановлено у рішенні і не має необхідності встановлювати їх знову.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.11.2015 року по справі № 917/15/15 (том 3, а.с.100-102) за позовом ПАТ «Лубнигаз» до ПАТ «Велика Круча» про визнання недійсною частини договору № 8-ПК-П від 03.01.2014 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю і яке набрало законної сили було встановлено, що 03.01.2014 р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» (постачальник) та ОСОБА_1 акціонерним товариством "Велика Круча" (споживач) укладено Договір № 8-ПК-П на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі - Договір, том 1, а.с. 10-13), за умовами якого постачальник зобов'язувався постачати природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість послуг з постачання газу (вартість газу і наданих послуг) у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п. 1.1. Договору).

При цьому в Договорі сторони узгодили, зокрема, таке:

- передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування. Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання визначається сторонами в додатку 1 до договору (п. 1.2 Договору);

- за одиницю виміру кількості газу при його обліку приймається один кубічний метр (куб. м.), приведений до стандартних умов: температура газу (t) = 20 градусів Цельсія, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа) (п. 3.1 Договору );

- оплата послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами, шляхом 100 % попередньої оплати їх вартості із розрахунку договірного планового обсягу місячного постачання газу відповідно до додатка 2 до договору, не пізніше ніж за 10 календарних днів до місяця поставки (п. 4.6 Договору);

- у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.2.2 Договору);

- цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2014 року. Договір діє в частині поставки газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків за надані постачальником послуги з постачання газу до повного виконання споживачем своїх зобовязань за цим договором (п. 10.1 Договору);

- додатки до договору: додаток № 1 «Перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання», додаток № 2 «Договірні обсяги постачання природного газу», додаток № 3 «Розрахунок питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу» є невідємними частинами договору (п. 10.3 Договору).

Відповідачем вказаний договір підписано із зауваженнями, викладеними на останній його сторінці, наступного змісту: «Підписуємо без урахування додатку № 3 до цього договору «Розрахунок питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу». Підписую з зауваженнями». Відповідна відмітка зроблена також і на самому додатку № 3 «Не погоджуємося з розрахунком питомих втрат та виробничотехнічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (розяснення НКРЕ). Оплату будемо проводити по показниках лічильника. Підписуємо з зауваженнями».

При цьому суд враховує, що рішенням господарського суду Полтавської області від 20.11.2015 року по справі № 917/15/15 встановлено те, що Договір №8-ПК-П від 03.01.2014р. був узгоджений за всіма істотними умовами (відповідно до умов зазначеного Типового договору та уніфікованих його додатків №1 та №2) двома підписантами і підписаний ними. Також вказаним рішенням суду встановлено те, що Додаток №3 до договору №8-ПК-П, підписаний сторонами з рукописними помітками (спірними зауваженнями) споживача-відповідача, є відсильним документом до Методики, а не самим цифровим розрахунком втрат, обчисленими за Методикою визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затв. наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої в МЮ України 09.07.2003р. за №570/7891, який повинен містити Додаток. Зауваження споживача до неіснуючого (неоформленого) цифрового розрахунку втрат не впливає на зміст самого договору і зокрема його п. 3.3 та розділу ІІІ в цілому. За умовами п. 3.3 Договору №8-ПК-П від 03.01.2014р. витрати і втрати газу рахуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затв. наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої в МЮ України 09.07.2003р. за №570/7891, та Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затв. наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої в МЮ України 09.07.2003р. за №570/7892, та оформляються окремим додатком до Договору.

Під час розгляду спору по суті судом також встановлено наступне.

На виконання умов Договору позивач в січні-грудні 2014 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 148 254,33 грн. (розрахунок в матеріалах справи, том 3, а.с. 29).

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з поставки природного газу споживачу та факт його отримання останнім на протязі січня-грудня 2014 року підтверджується актами приймання - передачі природного газу, в яких позивачем визначено кількість газу за показниками лічильника та кількість виробничо-технологічних втрат газу, а відповідачем від руки записані дані лічильника (том1 а.с.19-23, том 3 а.с. 13-19 ).

Так, в акті №69 від 31.01.2014р. визначено загальний обсяг відпущеного природного газу в кількості 6,347 куб.м (у тому числі 5870 м3 за лічильником та 0,47756 тис. м3 ВТВ),

в акті №185 від 28.02.2014р. загальний обсяг 5,242 куб.м (у тому числі 484 м3 за лічильником та 0,43156 тис. м3 ВТВ),

в акті №268 від 31.03.2014р. загальний обсяг 3,343 куб.м (у тому числі 2866 м3 за лічильником та 0,47756 тис. м3 ВТВ),

в акті №331 від 30.04.2014р. загальний обсяг 1,820 куб.м (у тому числі 1358 м3 за лічильником та 0,46256 тис. м3 ВТВ),

в акті від 31.05.2014р. загальний обсяг 1,050 куб.м (у тому числі 0,588 м3 за лічильником та 0,47756 тис. м3 ВТВ),

в акті №379 від 30.06.2014р. загальний обсяг 0,923 куб.м (у тому числі 0,461 м3 за лічильником та 0,463 тис.м3 ВТВ),

в акті від 31.07.2014р. загальний обсяг 0,977 куб.м (у тому числі 0,515 м3 за лічильником та 0,478 тис. м3 ВТВ),

в акті № 419 від 31.08.2014р. загальний обсяг 0,881 куб.м (у тому числі 0,419 м3 за лічильником та 0,478 тис. м3 ВТВ),

в акті №438 від 30.09.2014р. загальний обсяг 0,982 куб.м (у тому числі 0,520 м3 за лічильником та 0,463 тис. м3 ВТВ);

в акті №479 від 31.10.2014р. загальний обсяг 1,568 куб.м (у тому числі 1,091 м3 за лічильником та 0,478 тис. м3 ВТВ);

в акті №522 від 30.11.2014р. загальний обсяг 1,884 куб.м (у тому числі 1,422 м3 за лічильником та 0,463 тис. м3 ВТВ);

в акті від 31.12.2014р. загальний обсяг 2,941 куб.м (у тому числі 2,464 м3 за лічильником та 0,478 тис. м3 ВТВ).

Вказані акти підписані обома сторонами та скріплені їхніми печатками (т.1 а.с.19-23, т. 3 а.с. 13-19). Крім цього, на актах міститься примітка відповідача «з актом не згодні, прийнято по лічильнику ….».

Відповідач частково розрахувався за отриманий природний газ, сплативши всього 115 547,46 грн., тобто вартість газу, визначену за спірний період за показниками лічильника. Зазначене підтверджується копіями виписок з банківського рахунку (т. 1 а.с. 28-31, т. 3 а.с. 33-38.) Згідно розрахунку позивача, несплаченим залишається 32 706,87 грн. основного боргу за весь період дії Договору, таким чином, відповідачем несплачено вартість питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами

Заперечуючи існування боргу у вказаному розмірі, відповідач посилається на те, що ним сплачувались обсяги газу, визначені за показниками лічильника, тоді як позивачем в актах приймання-передачі газу зазначені і обсяги ВТВ - виробничо-технологічних втрат газу, які відповідач не оплачував.

При розгляді спору по суті судом приймаються до уваги наступні обставини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 8 липня 2010 року (який був чинним на момент виникнення та існування між сторонами договірних відносин), постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Обов'язкові умови договору між гарантованим постачальником та споживачем природного газу за регульованим тарифом встановлюються в типовому договорі про постачання природного газу.

З приписів наведеної норми вбачається, що умови укладеного між постачальником та споживачем договору на постачання природного газу повинен відповідати умовам типового договору.

На момент укладення між сторонами Договору, зміст Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом був затверджений постановою НКРЕ від 22.09.2011р. №1580 (постанова була чинна до 22.01.2015 року).

Пунктом 3.3 зазначеного Типового договору встановлено, що:

Кількість реалізованого газу Споживачу визначається на межі балансової належності об'єктів Споживача за допомогою вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору;

У разі розташування вузлів обліку до межі балансової належності об'єктів Споживача витрати і втрати газу, які виникають від місця встановлення комерційного вузла обліку до точки балансового розмежування, віднімаються від загального обсягу протранспортованого газу, визначеного за допомогою вузлів обліку;

У разі розташування вузлів обліку за межею балансової належності об'єктів Споживача витрати і втрати газу, які виникають від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку, додаються до загального обсягу протранспортованого газу, визначеного за допомогою вузлів обліку;

Витрати і втрати газу розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N 570/7891, та Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N 571/7892, та оформлюються окремим додатком до Договору.

Таким чином, зміст укладеного між сторонами Договору повістю відповідає умовам зазначеного Типового договору, зокрема, п.3.3 Договору повністю відтворює зміст п.3.3 Типового договору.

Посилання відповідача на відсутність правових підстав для сплати ним у спірному періоді (січень-грудень 2014 року) виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами з огляду на непідписання ним додатку №3 до договору визнається судом необґрунтованим. У вказаному додатку містилося лише посилання на те, що розрахунок таких втрат здійснюється відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 N 264.

Разом з тим, в абзаці четвертому п.3.3 Договору, укладеного сторонами, також міститься аналогічна за змістом умова, відповідно до якої витрати і втрати газу розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N 570/7891, та Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N 571/7892.

Крім того, в п.3.2 Договору, укладеного сторонами, встановлено, що облік обсягів газу, що постачається на умовах Договору, здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005 N 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26.01.2006 за N 67/11941 (далі Правила). Вказана умова Договору також відповідає п.3.2 Типового договору, який був затверджений постановою НКРЕ від 22.09.2011р. №1580.

В п.5.17 Правил встановлено, що у разі розташування комерційного вузла обліку газу на території споживача, витрати і втрати газу, які виникають на газопроводі та на його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу, відносяться на рахунок споживача і додаються до об'єму газу, облікованого комерційним вузлом обліку газу. Розрахунки цих втрат і витрат проводяться відповідно до Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 N 264 і зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 09.07.2003 за N 570/7891 та за N 571/7892.

Таким чином, зобов'язання відповідача щодо оплати вартості питомих виробничо-технологічних втрат та витрат природного газу виникає зі змісту п.п.3.2, 3.3 Договору та п.5.17 Правил.

При цьому, як було встановлено рішенням господарського суду Полтавської області від 20.11.2015 року по справі № 917/15/15 за участю тих же самих сторін, зауваження споживача до неіснуючого (неоформленого) цифрового розрахунку втрат не впливає на зміст самого договору і зокрема його п. 3.3 та розділу ІІІ в цілому.

Представник відповідача в судовому засіданні посилається на те, що до спірних правовідносин має застосовуватися не Методика визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, а Методика визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, яка затверджена тим же наказом.

Разом з тим, за визначенням, яке дається в розділі І Методики, виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення вартості природного газу, переданого відповідачу в січні-грудні 2014р., з урахуванням виробничо-технічних втрат, які не повязані з врізуванням чи підключенням новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Таким чином, до обсягів природного газу, переданого відповідачу в січні-грудні 2014 р., позивачем включені виробничо-технічні втрати.

За визначенням, яке дається в Методиці визначення питомих втрат, виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Відповідачем не доведено посиланням на будь-які докази, що в січні-грудні 2014 р. на обєкті відповідача, до якого здійснювалося газопостачання за Договором, виконувався комплекс робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання, а також те, що мало місце опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

В звязку з цим, посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, а не Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, є необгрунтованим.

Пунктом 3.3 Договору № 8-ПК-П від 03.01.2014 року визначено, що кількість реалізованого газу Споживачу визначається на межі балансової належності об'єктів Споживача за допомогою вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору.

У разі розташування вузлів обліку до межі балансової належності об'єктів Споживача витрати і втрати газу, які виникають від місця встановлення комерційного вузла обліку до точки балансового розмежування, віднімаються від загального обсягу протранспортованого газу, визначеного за допомогою вузлів обліку.

У разі розташування вузлів обліку за межею балансової належності об'єктів Споживача витрати і втрати газу, які виникають від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку, додаються до загального обсягу протранспортованого газу, визначеного за допомогою вузлів обліку.

Витрати і втрати газу розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N 570/7891, та Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 N 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за N 571/7892, та оформлюються окремим додатком до Договору.

В п. 3.2 Договору встановлено, що облік обсягів газу, що постачається на умовах Договору, здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005р. № 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26.01.2006р. за № 67/11941 Контрактна година для обліку газу 8.00 година за Київським часом.

Відповідно до п.5.17 цих Правил, у разі розташування комерційного вузла обліку газу на території споживача, витрати і втрати газу, які виникають на газопроводі та на його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу, відносяться на рахунок споживача і додаються до об'єму газу, облікованого комерційним вузлом обліку газу. Розрахунки цих втрат і витрат проводяться відповідно до Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 N 264 і зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 09.07.2003 за N 570/7891 та за N 571/7892.

Згідно з п. 2.1 та п. 2.2 Правил межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності між споживачем і газорозподільним (газотранспортним) підприємством фіксуються в акті розмежування балансової належності обєктів газоспоживання і експлуатаційної відповідальності сторін.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України судом встановлено наступне.

Актом розмежування балансової приналежності газових мереж (ГРП) та експлуатаційної відповідальності сторін (том 1, а.с.17-18, том 2, а.с. 121-123), який є додатком до Договору, встановлено що два комерційних вузла обліку знаходиться на території балансової приналежності споживача (відповідача).

Вказаний акт був підписаний сторонами 29.08.2013р., але саме він є додатком до Договору, що визнається представниками сторін в судовому засіданні, будь-які інші акти розмежування балансової приналежності газових мереж (ГРП) та експлуатаційної відповідальності сторін між сторонами не укладалися (протокол судового засідання від 22.09.2015р.)

У формі 3.2. зазначеного акту схематично зображено розташування комерційних вузлів обліку по відношенню до межі балансового розмежування, з якого вбачається, що обидва вузла обліку знаходяться за межею балансового розмежування («місце розмежування»). Із зазначеного чого суд робить висновок, що відповідно до п. 3.3. Договору, споживач зобовязаний сплачувати за природний газ, який вимірюється за допомогою комерційних вузлів обліку, а також ВТВ, що розраховуються відповідно до Методик, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України №264 від 30.05.2003 року.

Факт знаходження комерційного обліку газу по обєкту газоспоживання ПАТ «Велика Круча» після межі балансової належності обєкта газоспоживання встановлений також рішенням господарського суду Полтавської області від 17.06.2014 року №917/1687/13 за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Велика Круча" про стягнення 44975,60 грн. заборгованості (том 3, а.с.64), яке було залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.05.2015р. та набрало законної сили.

Вказаним рішенням було вирішено спір за участю тих же сторін стосовно розрахунків за природний газ, поставлений в 2013 році на той же обєкт, але відповідно до договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №2-ПК-П від 03.01.2012р.

Разом з тим, як свідчать письмові пояснення представника позивача (том 3, а.с.58), з часу підписання Акту розмежування балансової приналежності газових мереж (ГРП) та експлуатаційної відповідальності сторін від 29.08.2013 року комерційні вузли обліку не змінювали свого місця розташування відносно межі балансової належності обєктів споживача.

Зазначена обставина стосовно того, що місце розташування комерційних вузлів обліку, якими обліковувався обсяг газу, що постачався за договором №2-ПК-П від 03.01.2012р., не змінювався при укладенні договору постачання природного газу № 8-ПК-П від 03.01.2014 р., визнається і представниками відповідача в судовому засіданні.

За таких обставин, втрати газу, які виникають від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку, додаються до загального обсягу протранспортованого газу для відповідача, визначеного за допомогою вузлів обліку.

Виходячи з наведеного, зобовязання відповідача оплачувати природний газ, обсяг якого визначений за допомогою приладів обліку, та газ, що витрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами відповідача (виробничо-технологічних втрат), передбачено Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, п. 3.3 Договору № 8-ПК-П від 03.01.2014 р., що відповідає Типовому договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою НКРЕ від 22.09.2011р. № 1580.

Позивачем надано суду деталізовані розрахунки виробничо-технологічних втрат газу в газорозподільних мережах по ПАТ «Велика Круча» січня-грудня 2014 (т. 2 а.с.65-69, том 3, ас. 20-26).

Вказані розрахунки проведені у відповідності до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 N 264, та на підставі граничних обсягів таких втрат, встановлених Додатком №1 до п.6.2 та Додатком №2 до п.6.5 цієї Методики. Визначені в розрахунках обсяги виробничо-технологічних втрат газу співпадають з обсягами втрат, зазначених у відповідних актах приймання-передачі газу за спірний період.

Згідно п. 5.8. Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, максимально допустимі обсяги виробничо-технологічних втрат газу визначаються шляхом розрахунку згідно з даною Методикою. Фактичні виробничо-технологічні втрати газу можуть бути зменшені на підставі даних про заміну застарілого обладнання, газопроводів, застосування ефективних ущільнювальних матеріалів, а також даних, одержаних за результатами випробувань технологічного обладнання, експериментальних вимірювань, а також моніторингу режимів роботи газорегуляторних пунктів і установок, домових регуляторів тощо. Для виконання зазначених досліджень наказом по газопостачальному та/або газорозподільному підприємству утворюється постійно діюча комісія. Результати роботи комісії оформлюються актами. Відповідні комісії можуть утворюватись споживачами за обов'язкової участі в них представників газопостачального та/або газорозподільного підприємства.

Відповідач не подав суду доказів створення відповідної комісії для зменшення фактичних виробничо-технологічних втрат газу та не довів здійснення обліку таких втрат газу, поставленого в січні-грудні 2014 року відповідно до Договору в обсягах, що є меншими, ніж граничні обсяги, визначені вказаною вище Методикою.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

Статтею 712 (ч. 1,2) ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 ЦК обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Таким чином, обов'язок відповідача щодо оплати отриманого газу витікає з положень Цивільного Кодексу України, а строк оплати є таким, що настав.

За ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.2. Договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення 704,93 грн. пені за період з 11.02.2014 року по 10.08.2014 року, при цьому з розрахунку позивача, що наданий суду (а.с. 31), сума пені обрахована в розмірі 740,93 грн.

Суд зробив власний розрахунок пені за допомогою системи «Ліга. Закон» згідно якого сума пені за період з 11.02.2014 року по 10.08.2014 року має складати 723,33 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені задовольняються судом в межах заявленої позивачем у клопотанні про збільшення позовних вимог суми (том 3, а.с. 11-12) - 704,93 грн., оскільки її розмір та період нарахування не є завищеним, відповідає Закону та умовам Договору.

Стаття 625 ЦК України визначає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так за порушення відповідачем строків оплати позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати за період з лютого 2014 року по липень 2015 року в сумі 16245,56 грн., а також 3 % річних за період 11.02.2014 року по 01.09.2015 року, які складають 1030,26 грн. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 31-32).

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобовязання, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.

Стосовно заявлених до стягнення 3 % річних суд встановив, що позивач невірно здійснив їх обрахунок.

Згідно п. 4.6. Договору у випадку неоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події,з якою повязано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивачем річні за прострочку оплати газу поставленого у квітні 2014 року нараховані з 11.05.2014 року, а не з 13.05.2014 року, за прострочку оплати газу поставленого у серпні 2014 року нараховані з 11.08.2014 року, а не з 12.08.2014 року, за прострочку оплати газу поставленого у грудні 2014 року нараховані з 11.01.2015 року, а не з 13.01.2015 року. Таким чином, позивач не врахував, що 10.05.2014 року, 10.08.2014 року, 10.01.2015 року є вихідні дні (ст. 67 Кодексу законів про працю) та почав нараховувати річні з наступного за ними дня. Такий розрахунок є невірним і суперечить наведеній вище нормі ЦК України.

За розрахунком суду позивачем на 8 грн. 14 коп. завищена сума річних за прострочку оплати вартості поставленого газу.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що до стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 1022,12 грн. за загальний період з 11.02.2014 року по 01.09.2015 року.

В частині стягнення 3% річних у розмірі 8,14 грн. позов необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (ст. 4-3 ГПК України).

Згідно ст. 33, ст. 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставивши відповідачу газ за договором № 8-ПК-П від 03.01.2014 р. в період з січня по грудень 2014 року, тоді як відповідач коштів за газ в повному обсязі не сплатив, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з покладенням судового збору на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49 (ч. 5), 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Велика Круча» (с. Велика Круча, Пирятинський район, Полтавська область, 37052; ) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» (вул. Л.Толстого, буд. 87, м. Лубни, Полтавська область, 37500; ) 32706 грн. 87 коп. основного боргу, 704 грн. 93 коп. пені, 16245 грн. 56 коп. інфляційних, 1022 грн. 12 коп. 3% річних, 1826 грн. 71 коп. витрат з оплати судового збору.

3. В частині стягнення 8,14 грн. 3% річних у позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя Пушко І.І.