УХВАЛА

20.01.2016Справа № 910/29770/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

До Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

Про визнання припиненими зобов'язань за договором іпотеки, визнання відсутнім права та зобов'язання вчинити дії

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - відповідач) про:

- визнання припиненими зобов'язання, що виникли на підставі Договору іпотеки № 57/1, укладеного 30.04.2004 р. між ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, і ВАТ КБ «Надра», код за , посвідченого 30.04.2004 р. приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2528, згідно якого власник ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належний йому на дату укладання договору жилий будинок № АДРЕСА_2, і відсутнім у Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «НАДРА», код за , права на обтяження іпотекою і забороною відчуження вищевказаного жилого будинку.

- зобов'язання відповідача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «НАДРА», код за , надіслати ОСОБА_2, приватному нотаріусу Артемівського міського нотаріального округу (АДРЕСА_1, 84511), письмові заяви згідно форм, затверджених Наказом N 595/5, та необхідні документи, визначені Порядком № 868, щодо вилучення обтяження забороною відчуження і іпотекою нерухомого майна, а саме: жилого будинку власника ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з наступних реєстрів:

- з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстраційного запису № 3753, внесеного 30.04.2004 р. ОСОБА_2, приватним нотаріусом

Артемівського міського нотаріального округу;

- з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження № 10493035, внесеного на підставі рішення державного реєстратора Корешняк В.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23027785 від 21.07.2015 р.

- з Державного реєстру іпотек реєстраційного запису № 3245371, внесеного 24.05.2006 р. Друговою В.А., приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу;

- з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку № 10492815, внесеного на підставі рішення державного реєстратора Корешняк В.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23027785 від 21.07.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.15. порушено провадження у справі № 910/29770/15, призначено її до розгляду на 17.12.15., зобов'язано сторін визначитися про необхідність участі у розгляді справи третіх осіб, про що повідомити суд письмово та надати письмове обґрунтування такої необхідності; зобов'язано позивача надати суду, зокрема, оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви для огляду в судовому засіданні. Крім того, вказаною ухвалою явку повноважних представників учасників судового процесу для дачі пояснень з витребуваними ухвалою суду документами визнано обов'язковою; попереджено позивача про передбачені п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України правові наслідки та зобов'язано учасників судового процесу направити в судове засідання своїх повноважних представників, надавши їм відповідні довіреності, які будуть залучені до матеріалів справи.

Представники сторін в судове засідання 17.12.15. не з'явились, вимоги ухвали суду від 26.11.15. не виконали, заяв чи клопотань не подали і не надіслали, про поважні причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

За результатами судового засідання 17.12.15. розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 20.01.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Крім того, вказаною ухвалою повторно було зобов'язано сторін надати документи на виконання вимог ухвали суду від 26.11.15., явку повноважних представників учасників судового процесу для дачі пояснень з витребуваними ухвалою суду документами визнано обов'язковою; попереджено позивача про передбачені п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України правові наслідки та зобов'язано учасників судового процесу направити в судове засідання своїх повноважних представників, надавши їм відповідні довіреності, які будуть залучені до матеріалів справи.

Представники сторін в судове засідання 20.01.16. повторно не з'явились, вимоги попередніх ухвал суду в даній справі не виконали, заяв чи клопотань не подали і не надіслали, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про наявність обставин, які є достатніми підставами для залишення позову без розгляду з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, та відзначалось судом, ухвалами суду від 26.11.15. та 17.12.15. позивача було зобов'язано надати документи на виконання вимог суду, вказаними ухвалами суду було зобов'язано сторони, в тому числі позивача, направити свого повноважного представника для дачі пояснень по суті спору, явку останнього було визнано обов'язковою, та було попереджено позивача про правові наслідки нез'явлення в судове засідання на виклик Господарського суду міста Києва та неподання витребуваних судом доказів.

Однак, позивачем не надано суду відповідних документів, а його представник без повідомлення причин не з'явився в судові засідання 17.12.15., 20.01.16., що на думку суду, перешкоджає вирішенню спору.

Зокрема, належить зазначити, що вказане зумовлює наслідки, передбачені ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Також, згідно з п. 4.9. вказаної постанови, при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Додатково суд відзначає, що у відповідності до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12. № 6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Явка представника позивача в судові засіданні та подання ним доказів необхідні для безпосереднього сповіщення останнім про знані їм відомості та докази у справі, з'ясування наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги в їх сукупності, вирішення інших питань, без оцінки яких неможливий всебічний, повний і об'єктивний розгляд справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, за змістом системного аналізу приписів ст.ст. 43, 104 ГПК України з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 ГПК України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності, проте як суд наділяється в тому числі організаційно-розпорядчими повноваженнями, необхідними для здійснення ним функцій органу правосуддя та прийняття законних і обґрунтованих судових актів.

Зокрема, пунктом 4 ч. 1 ст. 65 ГПК України передбачено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя в ході підготовки справи до розгляду в необхідних випадках витребує від сторін, інших підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, їх посадових осіб документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження.

Слід зазначити, що вказані висновки в тому числі відповідають рекомендаціям Ради Європи, членом якої є Україна.

Так, в Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред'явлення таких роз'яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

В даному випадку, позивач не повідомив поважних причин не направлення свого представника до суду для участі у судовому засіданні та неподання відповідних документів.

При цьому, судом враховано, що клопотання про розгляд справи без участі повноваженого представника позивача, до суду від Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" не надходило.

Враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає, що за вказаних обставин спір не може бути вирішено по суті, у зв'язку з чим залишає позов без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

При цьому судові витрати, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відносяться на рахунок позивача у повному обсязі.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, після усунення обставин, які зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 4-7, п.5 ч. 1 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без розгляду.

Суддя Т.М. Ващенко