ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Справа № 915/1996/15

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Гриньової-Новицької Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №3-243110/24472 від 18.12.2015;

від відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

04050, м. Київ, вул. Артема, 60,

в особі філії «Південне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

54001, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 78,

до Приватного підприємства «Ріал»,

54020, АДРЕСА_1,

про стягнення 415193 грн. 24 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі позивач, банк) звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Ріал» (далі відповідач, позичальник) заборгованості за Кредитним договором №120-07/МБ від 31.07.2007 у сумі 415193 грн. 24 коп., з яких: 7967 грн. 32 коп. строкова заборгованість за процентами; 322344 грн. 58 коп. прострочена заборгованість за процентами; 84881 грн. 34 коп. пеня за прострочення процентів. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати у справі та вжити заходів до забезпечення позову.

Ухвалою від 03.12.2015 господарський суд призначив справу до розгляду у судовому засіданні та витребував у сторін низку документів.

На виконання ухвал суду від 03.12.2015, від 22.12.2015 та від 14.01.2016 позивач надав всі витребувані судом документи, в тому числі 22.01.2016 - розрахунок пені, виконаний відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (далі - ГПК).

Про дату, час і місце судового засідання сторони повідомлені у встановленому ч. 1 ст. 64 ГПК порядку. Згідно з абзацом третім підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи наведене, та зважаючи на повернення "Укрпоштою" ухвал від 03.12.2015, від 22.12.2015 та від 14.01.2016, що направлялись на юридичну адресу відповідача, з відміткою «за сплином строку зберігання», суд вважає, що про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, правом участі в судовому засіданні не скористався.

За таких обставин, відповідно до ст. 75 ГПК, спір розглянуто за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з такого:

31.07.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого відповідно до п. 1.3 Статуту від 28.09.2009 є позивач, та відповідачем був укладений Кредитний договір №120-07/МБ (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 350000 грн.

Згідно з п. 2.2, п. 3.1 Договору відповідач зобов'язався повністю повернути отримані кошти у строк до 30.07.2022 відповідно до Графіку погашення кредиту та своєчасно сплачувати позивачу проценти за користування кредитом. У випадку порушення строків сплати процентів, зазначених у п. 3.4 Договору, банк має право вимагати дострокового повернення отриманого відповідачем кредиту, а відповідач зобов'язаний повернути кредитні кошти протягом одного дня з моменту одержання вимоги банку (п. 3.6. Договору).

Згідно з п. 6.1. Договору банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплати процентів за весь період користування кредитом до настання строку, зазначеного в п. 2.2. цього Договору, а відповідач зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити усі проценти протягом одного дня з моменту одержання вимоги банку.

Пунктом 7.1 Договору сторони встановили, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

В забезпечення виконання зобов'язань за Договором між позивачем, відповідачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки від 31.07.2007.

Свої зобовязання за Договором банк виконав повністю, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 350000 грн., що встановлено рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.05.2011 у справі №2-115/11. Відповідач отримав кредитні кошти, проте, всупереч умовам Договору, свої зобовязання виконував невчасно та не в повному обсязі.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва з ПП «Ріал», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку стягнуто в солідарному порядку заборгованість за Договором в сумі 307519 грн. 56 коп., а саме: 303412 грн. 40 коп. основний борг за кредитом; 4107 грн. 16 коп. - пеня станом на 30.03.2011.

Таким чином, заборгованість відповідача станом на 26.05.2011 в сумі 307519 грн. 56 коп. є встановленим фактом і відповідно до ст. 35 ГПК не доказується при розгляді даної справи.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.05.2011 у справі №2-115/11 не виконано, постановою Заводського ВДВС ММУЮ від 13.08.2015 виконавче провадження ВП№47146047 закінчено.

Станом на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою за відповідачем лічиться заборгованість по відсоткам та штрафним санкціям (пені), яку він добровільно не сплачує. Згідно з розрахунком позивача станом на 09.11.2015 заборгованість відповідача становить 415193 грн. 24 коп., в тому числі: 7967 грн. 32 коп. - строкова заборгованість за процентами; 322344 грн. 58 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 84881 грн. 34 коп. - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом. Несплатою процентів та пені відповідач порушує умови Договору і право позивача.

За таких обставин позивач був змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Положення п. 6 ст. 232 ГК України відносно нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобов'язання в межах шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин у випадку, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення строкової заборгованості за процентами в сумі 7967 грн. 32 коп. та заборгованості за простроченими процентами в сумі 322344 грн. 58 коп. ґрунтуються на Договорі сторін, чинному законодавстві України, матеріалами справи підтверджені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте з нарахуванням 84881 грн. 34 коп. пені за період з 09.05.2015 по 09.11.2015 суд не погоджується, оскільки розрахунок виконаний позивачем без додержання вимог ч. 6 ст. 232 ГК та суперечить чинному законодавству, адже обчислення пені здійснено з суми процентів, що визначена наростаючим підсумком, за останні шість місяців, що передують даті звернення з позовом.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.5 своєї постанови від 17.12.2013 №14 зазначив, що приписом ч. 6 ст. 232 ГК передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може буди передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відтак, позивач мав право нараховувати пеню починаючи з першого дня прострочення відповідача згідно з Графіком погашення кредиту, однак своїм правом не скористався і здійснив нарахування 6847 грн. 92 коп. пені лише за період з 21.11.2014 по 09.11.2015 (розрахунок від 22.01.2016). Вказаний розрахунок узгоджується з приписами ч. 6 ст. 232 ГК, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 6847 грн. 92 коп.

У судовому засіданні 14.01.2016 суд розглянув і відхилив клопотання позивача, яке заявлено ним у позовній заяві, про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом Заводського районного суду міста Миколаєва №2-115/11, виданого 03.10.2011, що знаходиться на примусовому виконанні у Відділі ДВС Вознесенського МРУЮ. В обґрунтування свого клопотання позивач зазначив, що на виконанні у Відділі ДВС Вознесенського МРУЮ знаходиться зведене виконавче провадження №48573195 з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду міста Миколаєва №2-115/11, виданого 03.10.2011, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ПП «Ріал» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 307519 грн. 56 коп.

В процесі здійснення виконавчих дій старшим державним виконавцем ВДВС Вознесенського МРУЮ 23.09.2015 здійснено опис іпотечного майна, що є власністю ПП «Ріал», розташованого за адресою: Миколаївська обл., м. Вознесенськ, вул. Жовтневої революції, 247/2, складено акт опису та арешту майна. 05.10.2015 банк отримав від ВДВС Вознесенського МРУЮ повідомлення за вих. №14718 від 01.10.2015 про результати оцінки, яким повідомлено, що згідно звіту від 29.09.2015 ринкова вартість описаного майна складає 5017636 грн.

ВДВС Вознесенського МРУЮ заявку на реалізацію вищезазначеного нерухомого майна направлено до «ДП СЕТАМ» Міністерства юстиції України для проведення електронних торгів за початковою ціною 5017636 грн.

Зважаючи на те, що у ПП «Ріал» відсутнє будь-яке інше майно, за рахунок якого можливе погашення заборгованості за Договором в повному обсязі (копія розшифровки основних засобів станом на 01.07.2007 та копія постанови Заводського ВДВС ММУЮ про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2015), та імовірність його реалізації з електронних торгів у виконавчому провадженні №48573195 з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду міста Миколаєва №2-115/11 від 03.10.2011, позивач вважає, що виконання судового рішення в разі задоволення позову про стягнення донарахованих відсотків, буде утруднено або взагалі неможливе.

Згідно зі ст. 66 ГПК господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК зупинення продажу арештованого майна є однім зі способів забезпечення позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Предметом спору у даній справі є стягнення коштів, а не спір щодо нерухомого майна.

За такого суд відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Ріал» (54020, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 32996863) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) заборгованість за кредитним договором №120-07/МБ від 31.07.2007 в сумі: 7967 (сім тисяч девятсот шістдесят сім) грн. 32 коп. строкова заборгованість за процентами; 322344 (триста двадцять дві тисячі триста сорок чотири) грн. 58 коп. прострочена заборгованість за процентами; 6847 (шість тисяч вісімсот сорок сім) грн. 92 коп. пеня за період з 21.11.2014 по 09.11.2015; 5057 (пять тисяч пятдесят сім) грн. 40 коп. судовий збір.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 78033 грн. 42 коп. пені в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК.

Згідно зі ст. 84 ГПК повне рішення складено та підписано 2 лютого 2016 року.

Суддя Т.В. Гриньова-Новицька