ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р.Справа № 922/5157/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
до ТОВ "Брянківське управління шахтобудмеханізації"
про стягнення коштів у сумі 2 748 932 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за дов. №294/03 від 07.12.14 р;

від відповідача: ОСОБА_3 за дов. б/н від 14.09.15 року, ОСОБА_4 за дов. б/н від 05.10.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.10.2015 року по справі "922/5157/15 (суддя Лавренюк Т.А.) позов Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брянківське управління шахтобудмеханізації" про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 року ухвалу господарського суду Харківської області від 05.10.2015 р. скасовано та передано на розгляд до господарського суду Харківської області.

Віповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розгляд справи призначено у складі головуючого судді-Жельне С.Ч.

Ухвалою суду від 16.11.2015 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні на "09" грудня 2015 р. о 12:00.

09.12.2015 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву (вх. №49325) та клопотання (вх.№49326) про зупинення провадження по справі у зв'язку із розглядом у Господарському суді Харківської області справи №922/5158/15 пов'язаної з даною справою. У відзиві відповідач посилається на неправомірне нарахування позивачем штрафних санкцій посилаючись на те, що відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», запроваджено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. За таких умов, вимога про стягнення з відповідачів пені є необґрунтованою. Додаткового вказує, що між позивачем та ПрАТ "Брянківське управління шахтобудмеханізації" (Заставодавець) з метою забезпечення повернення боржником кредитних коштів було укладено договір застави відповідно до умов якого позивач набув право на предмет застави - депозитні вклади заставодавця, що в свою чергу у разі іх автоматичного списання позивачем призвело б до погашення кредиторських вимог банку в межах вартості предмету застави.

У призначеному судовому засіданні 27.01.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, заперечив щодо наявності у заставі грошових коштів, на які б позивач міг звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 03/12 від 12.06.2012 року.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у наданому раніше письмовому відзиву на позовну заяву. (вх.№49326)

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

12 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (надалі - позивач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Брянківське управління шахтобудмеханізації" (надалі - відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір №03/12 з Додатовими угодами до нього від 22.06.2012 р., 19.09.2012 р., 24.01.2013 р., 28.03.2013 р., 08.04.2013 р., 29.04.2013 р., 24.05.2013 р., 30.05.2013 р.,24.05.2013 р. відповідно до умов якого банк надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у вигляді Відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 10 94 400,00 грн.

Пунктом 1.3. Договору сторони узгодили кінцевий термін повернення кредитних коштів до 11.06.2014 року.

Згідно пункту 1.4. Договору процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та становить 20,5 процентів річних.

За обслуговування Кредитної лінії Позичальник сплачує Банку комісію у розмірі 2 процента річних, яка нараховується на суму невикористаної Позичальником частини Ліміту Кредиту встановленого п. 1.2. цього Договору. (п.2.6.).

Пунктом 2.9. Договору встановлений обов'язок позичальника сплатити Банку прцоенти за користування Кредитом, які розраховуються на основі процентної ставки, що вказана в п.1.4. цього Договору. Проценти нараховуються у валюті Кредиту, вказаної в п.1.2 цього Договору, на суму фактичного залишку Заборгованості за Кредитом.

Порядок нарахування процентів встановлений пунктом 2.10. Договору.

У відповідності до п.2.1. Позичальник сплачує проценти щомісяця до 7 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повному обсязі.

За порушення строків погашення заборгованості за Кредитом та/або строків сплати процентів за користування Кредитом та/або комісій, інших грошових зобов'язань Позичальника, Банк має право нараховувати Позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який здійснюється нарахування пені, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострчення. (п. 6.1.)

Пунктом 6.3. Договору встановлений розмір, порядок та підстави нарахування штрафу за порушення вимог цього Договору.

Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 р. №339 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.05.2015 р. №103 продовжено строк здійснення процедури ліквідації АТ "Брокбізнесбанк" строком на один рік до 10.06.2016 включно.

Судом встановлено, що впозивач виконав перед відповідачем свої договірні зобов'язання за кредитним договором №03/12 від 12.06.2012 р. та надав кредитні кошти у повному обсязі, що підтверджується відповідними меморіальним ордерами №1002 від 22.06.2012р., №3 від 25.01.2013р., №5 від 28.03.2013р., №01 від 08.04.2013р., №2 від 29.04.2013р., № від 24.05.2013 р., №1 від 30.05.2013р., №1 від 25.06.2013р.

Згідно виписок по особовим рахункам відповідача , сформованим позивачем (а.с.170-192) та наданим розрахунком станом на 04.08.2015р. заборгованість відповідача за Кредитним договором №03.12 віл 12.06.2012 року складає 2 748 932 грн. 42 коп. з яких:

-Заборгованість по кредиту - 1010952,50 грн;

-Заборгованість за процентами - 370036,29 грн;

-Заборгованість за комісією - 1 001,38 грн;

-Пеня за прострочення сплати кредиту - 448 115,08 грн;

-Пеня за прострочення сплати процентів - 110 941,57 грн;

-Пеня за прочтрочення сплати комісії - 458,32 грн;

-3% річних за користування чужими грошовими коштами (основне зобов'язання) - 34 732,45 грн;

- 3% річних за користування чужими грошовими коштами (нараховані та неопачені прцоенти) - 7 644,09 грн;

- 3% річних за користування чужими грошовими коштами (нараховані та неоплачені комісії) - 36,67 грн;

- Сума індексації простроченої заборгованості по кредиту - 597 059,45 грн;

- Сума індексації простроченої заборгованості процентам - 139 328,60 грн;

- Сума індексації простроченої заборгованості по комісії - 626,02 грн;

Штраф - 28 000,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. ОСОБА_3 сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 3 ст. 346 Господарського кодексу України кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Брянківське управління шахтобудмеханізації" на користь позивача заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 2 300817,34 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 448 115,08 грн. пені за прострочення сплати кредитних коштів суд зазначає таке.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції ( далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 було зупинено Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014, але постановою окружного Адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 по справі №826/18327/14 Розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 було визнано не чинним.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 постанова окружного Адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 по справі №826/18327/14 була залишена без змін.

Згідно наданого розрахунку заборгованості судом встановлено, що позивачем відповідачу була нарахована пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 448 115,08 грн у період з 12.06.2014р. по 04.03.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був зареєстрований до 12.02.2015 р. на території проведення антитерористичної операції: 94105, м. Брянка, Луганська область, вул. Шахтарської Дивізії, буд.25 що, зокрема, підтверджується інформацією про місцезнаходження юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року … юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Таким чином, для застосування судом вказаного закону необхідною умовою є встановлення факту знаходження (здійснення діяльності) підприємства, що є стороною у справі, саме на тій території, на яку поширюється дія вказаного закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача на підставі положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зобов'язання щодо сплати нарахованої пені за договором у розмірі 448 115,08 грн, а тому у цій частині вимог суд відмоляє.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні нарахованої пені за прострочення сплати кредиту у відповідності до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» , то у зв'язку з цим не вбачає також обставин для зупинення провадження у справі з підстав викладених відповідачем у наданому суду клопотанні ( вх.№49326) та відмовляє у його задоволенні.

Твердження відповідача щодо можливості погашення заборгованості за кредитним договором №03/12 від 12.06.2012 року шляхом автоматичного списання грошей за укладеним між сторонами договором застави майнових прав на грошові кошти суд відхиляє, оскільки дані обставини, які б свідчили про наявність між сторонами такого договору заперечуються другою стороню та не знаходять своє підтвердження матеріалами справи.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

На момент розгляду справи належних доказів погашення заборгованості по кредиту та відсоткам перед позивачем відповідач не надав.

Вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань по поверненню грошових коштів та сплати процентів за їх користування у розмірі та у строк, встановлених Договором, дають правові підстави дійти висновку про правомірність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача у розмірі 2 300 817,34 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а у зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" (в редакції на момент подачі позову), то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 46 016,35 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брянківське управління шахтобудмеханізації» (61091, АДРЕСА_1, код 35825814) на користь Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» (03057, м. Київ, проспект Перемоги, буд.41, код 19357489) заборгованості по поверненню кредитних коштів в розмірі 2 300 817 грн. 34 коп., що включає в себе: заборгованість по кредиту - 1010952 грн. 50 коп., заборгованість за процентами - 370036 грн.29 коп.; заборгованість за комісією - 1 001 грн. 38 коп., пеня за прострочення сплати процентів - 110 941 грн.57 коп., пеня за прочтрочення сплати комісії - 458 грн. 32 коп., 3% річних за користування чужими грошовими коштами (основне зобов'язання) - 34 732 грн. 45 коп., 3% річних за користування чужими грошовими коштами (нараховані та неопачені проценти) - 7 644 грн.09 коп., 3% річних за користування чужими грошовими коштами (нараховані та неоплачені комісії) - 36 грн.67 коп., сума індексації простроченої заборгованості по кредиту - 597 059 грн. 45 коп., сума індексації простроченої заборгованості процентам - 139 328 грн. 60 коп., сума індексації простроченої заборгованості по комісії - 626 грн.02 коп, Штраф - 28 000 грн.00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брянківське управління шахтобудмеханізації» (61091, АДРЕСА_1, код 35825814) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, , рахунок 3003, банк одержувача Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 46016 грн. 35 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 29.01.2016 р.

Суддя ОСОБА_1