ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.01.16р. Справа № 904/11087/15
За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Казначеївка", с. Казначеївка Магдалинівський район Дніпропетровська область

до Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД", смт. Магдалинівка Дніпропетровська область

про стягнення 173 711,49 грн. за договором купівлі - продажу

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 01.01.16р.;

від відповідача представник не зявився.

Суть спору:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Дружба-Казначеївка" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" (далі - відповідач) суму 172 661, 33 грн. основного боргу, 1 050, 16 грн. 3% річних, а всього 173 711, 49 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором №3а на закупівлю молока в 2015 році від 09.01.15р

Одночасно із поданням позову до суду, позивачем подано заяву про забезпечення позову в порядку ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які обліковуються на його рахунках у межах заявленої суми позову.

Відповідач заперечує проти позову, зазначає, що позивачем в односторонньому порядку припинено продаж молока відповідачу, чим завдано значних матеріальних збитків останньому. Разом з тим, відповідач вказує на повне погашення боргу перед позивачем.

Згідно ст. 75 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

09.01.2015 року між позивачем (товаровиробником) та відповідачем (заготівельником) укладено договір №3а на закупівлю молока в 2015 році (далі - Договір), за умовами якого товаровиробник зобовязується продавати заготівельнику молоко (надалі - сировина) в перерахунку на молоко по базисному вмісту жиру, що відповідають за якістю діючим стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за ринковими цінами, у кількості та строки, що відображені у протоколі погодження кількості та додатку, а заготівельник зобовязується своєчасно прийняти сировину на приймальному пункті товаровиробника, предявлену товаровиробником у відповідності з умовами Договору та узгодженим графіком, визначити кількість і якість її згідно з вимогами при закупівлі , згідно ДСТУ 3662-97 «Молоко коровяче незбиране. Вимоги при закупівлі», а також забезпечити розвантаження, миття і дезинфекцію (п.п.1.1, 2.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

За умовами пункту 2.2 Договору прийом здійснюється за ринковими цінами. Заготівельник зобовязується проводити оплату сировини в термін за домовленістю: один раз на тиждень. Ціна погоджується в протоколі узгодження цін, що є невід'ємною частиною договору. Після закінчення місяця на підставі приймальної квитанції провести остаточні розрахунки та підписання всіх документів але не пізніше 7 календарних днів після звітного періоду.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вказує позивач, на виконання умов Договору поставлено відповідачу сировину на суму 437 614, 10 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи двосторонньою приймальною квитанцією (а.с.14), проте взяті на себе зобовязання в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої сировини відповідачем не виконані, у звязку із чим у останнього виникла основна заборгованість перед позивачем в розмірі 172 661, 33 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.1 Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання Договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем нараховано до сплати відповідачу 3% річних у розмірі 1 050, 16 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Позовна заява подана до суду 25.12.2015 року (а.с.3).

Відповідачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №2028 від 22.12.15р. про сплату основного боргу у розмірі 14 388,45 грн., у звязку з чим, у задоволенні позовних вимог в цій частині боргу, суд вважає за необхідне відмовити.

Разом з тим, відповідачем долучено до матеріалів справи платіжні доручення №2116 від 12.01.16р. та №2135 від 14.01.16р., якими підтверджується погашення решти заборгованості на загальну суму 159 323, 04 грн., отже ці грошові вимоги в силу положень ст. 202 Господарського кодексу України, на час розгляду справи є припиненими, а тому між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає припиненню, згідно приписів ст. 80 ч. 1 п. 1-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Заява про забезпечення позову в порядку ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявленої суми позову, задоволенню не підлягає з огляду на те, що позивачем не надано відповідних доказів в обґрунтування своєї вимоги.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках КП "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" та його майно, в межах ціни позову в сумі 173 711, 79 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" (51100, Дніпропетровська область, смт. Магдалинівка, вул. Колгоспна, 44; ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба-Казначеївка" (51153, Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с.Казначеївка, вул. Назаренка, буд.145; ) суму 2 389, 85 грн. (дві тисячі триста вісімдесят девять грн. 85 коп.) судового збору.

В частині позовних вимог на суму 159 323, 04 грн. - провадження у справі припинити.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 04.02.2016р.