РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/29640/15
За позовом: Моторно (транспортного) страхового бюро України

до відповідача 1: Адвокатського об'єднання "Адвокатська фірма "Бізнес-Право"

відповідача 2: ПАТ "УСК "Гарант-Авто"

про: визнання договору недійсним

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Лутак О.М. - представник за довіреністю

Роменський Р.Ю., представник за довіреністю

Від відповідача 1: Шпакович А.О., представник за довіреністю

Від відповідача 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до Адвокатського об'єднання "Адвокатська фірма «Бізнес-Право» ПАТ "УСК "Гарант-Авто" про визнання недійсним договору цесії №601/24/3481 від 18.11.2014 року (далі - Договір), укладеного між ПАТ "УСК "Гарант-Авто" та Адвокатським об'єднанням "Адвокатська фірма "Бізнес-Право".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.15 року порушено провадження у справі №910/29640/15.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що умови Договору цесії №601/24/3481 від 18.11.2014 року є вкрай невигідними для ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та порушують права інших осіб на одержання сум заборгованості від ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а тому спірний договір суперечить інтересам держави і суспільства і має бути визнаний судом недійсним на підставі ч.3 ст.228 ЦК України.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечує, вказуючи, що позивач безпідставно ототожнює свій інтерес з інтересами держави, відповідач 1 вказує, що ПАТ "УСК "Гарант-Авто" не здійснює заходів щодо стягнення заборгованості, не має можливості сплатити судовий збір, працівники не здійснюють ефективну роботу, а тому укладення договору цесії не може вважатися невигідним для ПАТ "УСК "Гарант-Авто".

Відповідач 2 позов визнає та стверджує, що в договорі не зазначено банківські реквізити, на які мають бути перераховані грошові кошти, а договір цесії укладений з боку відповідача-2 з перевищенням повноважень Головою правління ОСОБА_4 без попереднього письмового погодження Загальних зборів акціонерів ПАТ "УСК "Гарант-Авто".

Пояснення від відповідача 2 щодо визнання позову підписано та подано тимчасовим адміністратором ПАТ «УСК Гарант-Авто» ОСОБА_5

Згідно розпорядження Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2015 року №3474 усунуто тимчасового адміністратора ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРАНТ-АВТО» ОСОБА_5 від виконання обов'язків у зв'язку з невідповідністю його вимогам, встановленим Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Таким чином, визнання відповідачем - 2 позову судом не приймається. Визнання договору цесії недійсним з підстав укладення його неуповноваженою особою не є предметом розгляду даної справи, оскільки ця підстава не заявлялася позивачем і може бути предметом окремого судового провадження.

Відповідачем 1 подано клопотання про витребування доказів фінансової звітності відповідача 2 на підтвердження стану його заборгованості, фактично проведеної роботи по стягненню заборгованості, яке задоволенню не підлягає, оскільки дослідження даних обставин є за межами заявлених позовних вимог і не зазначалося позивачем в обґрунтування підстав позову.

11.12.2015 року від ПАТ «НАСК «Оранта» надійшло клопотання про залучення ПАТ «НАСК «Оранта» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, яке судом не задоволено, оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» належним чином не обґрунтовано яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ПАТ «НАСК «Оранта».

У судовому засіданні 16.12.2015 року оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 19.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи те, що відповідач 2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача 2.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2014 року між ПАТ "УСК "Гарант-Авто" (цедент) та адвокатським об'єднанням "Адвокатська фірма "Бізнес-Право" (цесіонарій) укладено Договір цесії №601/24/3481 від 18.11.2014 року.

Відповідно до п.1 Договору Цедент передав (відступив) Цесіонарію усі права вимоги (далі - "права вимоги") в зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, відомості про які визначені у відповідному акті прийняття-передання прав вимог, а Цесіонарій прийняв вказані права вимоги та зобов'язався сплатити відповідну ціну на користь Цедента на умовах, визначених Договором.

Згідно з п.2 Договору права вимоги, які є предметом Договору, належать Цеденту у результаті виплати ним як страховиком за договорами майнового страхування страхового відшкодування на користь своїх страхувальників, які з моменту відповідної ДТП і до отримання страхового відшкодування мали статус потерпілого (кредитора) у зобов'язанні з відшкодування шкоди.

Відповідно до п.5 Договору він є оплатним. Ціна та умови проведення Цесіонарієм оплати на користь Цедента визначаються Сторонами в Протоколі погодження ціни та умов оплати, що є додатком №2 до Договору.

Згідно з п.7 Договору Цедент гарантує, що заборгованість Боржників, право вимоги до яких є предметом Договору, існує, не погашена і не прощена, права вимоги не передані Цедентом третім особам. Цедент гарантує, що між ним і Боржниками не існує договірних зобов'язань, які забороняють або обмежують можливість відступлення третім особам прав вимоги, що є предметом Договору.

Відомості про права вимоги, які передаються за Договором від Цедента до Цесіонарія, вказуються Сторонами в акті прийняття-передання прав вимоги (далі - "Акт"), який є додатком №1 до Договору.

Судом встановлено, що згідно Акту приймання-передання прав вимоги ПАТ «Українська страхова компанія "Гарант-Авто" передало, а адвокатським об'єднанням "Адвокатська фірма "Бізнес-Право" прийняло на себе права вимоги, визначені у вказаному акті.

Протоколом погодження ціни та умов оплати передбачено, що ціна, яку Цесіонарій зобов'язується сплатити Цеденту у зв'язку з отриманням від останнього прав вимог за Договором, складає 25 (двадцять п'ять) відсотків від суми права вимоги, заборгованість за яким погашена Боржником на користь Цесіонарія. До моменту отримання Цесіонарієм коштів від Боржника (іншої особи, що погашає його борг) Цедент не має права вимагати від Цесіонарія сплати відповідної ціни.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що умови Договору цесії №601/24/3481 від 18.11.2014 року є вкрай невигідними для ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та порушують права інших осіб на одержання сум заборгованості від ПАТ «УСК «Г арант-Авто». Станом на день укладання Договору ПАТ «УСК «Гарант-Авто» мало чисельну заборгованість перед державою, потерпілими, страхувальниками та МТСБУ. Не здійснюючи заходи щодо самостійного стягнення заборгованості, а залишаючи за собою право на отримання лише її частини ПАТ «УСК «Гарант-Авто» позбавило зазначених осіб можливості отримати суму боргу за рахунок стягнутих/отриманих коштів. Моторне (транспортне) страхове бюро України вважає, що даний договір суперечить інтересам держави і суспільства, а тому має бути визнаний судом недійсним на підставі ч.3 ст.228 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить суд визнати Договір цесії №601/24/3481 від 18.11.2014 року, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, стороною якого позивач не є недійсним з підстав передбачених ст.288 ЦК України, а саме з підстав порушення публічного порядку.

Як передбачено ст.288 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Дана норма містить перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем всупереч вказаних норм не надано суду належні та допустимі докази на підтвердження факту наявності вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами оспорюваного договору цесії або однією зі сторін, зокрема не надано вирок суду, постановлений у кримінальній справі, на підтвердження обставини завдання шкоди державним інтересам і суспільства.

Таким чином, позивачем не доведено суду тієї обставини, що договір цесії порушує публічний порядок, а відтак є нікчемним у силу закону.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За таких обставин, враховуючи недоведеність позивачем порушення інтересів держави та суспільства у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаюся на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.01.2016

Суддя Л.М. Шкурдова