донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

26.01.2016 справа №905/2620/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2,ОСОБА_3
При секретарі судового засідання За участю представників сторін: від позивача не зявився від відповідача не зявився розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинг, м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від23.11.2015 р. (підписано 30.11.2015 р.)
у справі№ 905/2620/15 (суддя Курило Г.Є.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Український лізинг, м. Київ
доПублічного акціонерного товариства Український бізнес банк, м. Донецьк
провизнання недійсним пункту 4.6 кредитного договору №258/Ю від 05.11.2013 року; визнання частково недійсним пункту 4.5 кредитного договору №258/Ю від 05.11.2013 року
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Український лізинг, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Український бізнес банк про визнання недійсним п. 4.6 кредитного договору №258/Ю від 05.11.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Український бізнес банк та Товариством з обмеженою відповідальністю Український лізинг; про визнання частково недійсним п. 4.5 кредитного договору №258/Ю від 05.11.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Український бізнес банк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг», в частині визначення зобовязання позичальника вказувати реквізит Призначення платежу та викласти пункт 4.5 кредитного договору від 05.11.2013 року №258/Ю у наступній редакції: « 4.5 Погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним в додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору. Сплачувати суму кредиту на рахунок №3132. У разі, якщо дата погашення кредиту припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

Позовні вимоги мотивовані тим, що встановлення в кредитному договорі додаткових процентів за користування кредитом не відповідає вимогам законодавства та принципам справедливості, чим порушує права та інтереси позивача. Крім того, зазначений в п. 4.5 кредитного договору обовязок позичальника прописувати реквізит Призначення платежу саме в такому вигляді, як зазначено у договорі обмежує право позичальника у використанні власних коштів на власний розсуд, що за думкою позивача порушує приписи Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання відповідача № б/н від 02.11.2015р. про передачу справи за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.11.2015 р. у справі № 905/2620/15 відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг", м. Київ до Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк", м. Донецьк про визнання недійсним пункту 4.6 кредитного договору №258/Ю від 05.11.2013 року; визнання частково недійсним пункту 4.5 кредитного договору №258/Ю від 05.11.2013 року, в частині визначення зобов'язання позичальника вказувати реквізит «Призначення платежу» та викладення пункту 4.5 Кредитного договору від 05.11.2013 року №258/Ю в наступній редакції: « 4.5 Погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним в додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору. Сплачувати суму кредиту на рахунок № 3132. У разі, якщо дата погашення кредиту припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня».

Рішення суду першої інстанції мотивовано необґрунтованістю заявлених позивачем вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ Український лізинг звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2015 року у справі № 905/2620/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинг до Публічного акціонерного товариства Український бізнес банк про визнання недійсним пункту 4.6 кредитного договору №258/Ю від 05.11.2013 року; визнання частково недійсним пункту 4.5 кредитного договору №258/Ю від 05.11.2013 року повністю і прийняти нове рішення.

Апелянт зазначає, що встановлення відповідачем розміру та порядку сплати додаткових процентів за користування кредитом, на підставі п. 4.6. договору, крім тих які передбачені п. 1.1. договору, не відповідає вимогам законодавства та принципам справедливості, чим порушує права та інтереси позивача.

Наполягає на тому, що умова договору щодо зобовязання вказувати призначення платежу є такою, що порушує його права та законні інтереси. Позивач, як отримувач коштів згідно платіжних доручень не має повноважень змінювати цільове призначення коштів, у тому числі з оплати кредиту, перерахованих відповідачем. Отже, відповідач не має права самостійно розподіляти платежі за договором, а зобовязувати позивача вчиняти певні дії є неправомірним.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.12.2015 р. у справі № 905/2620/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.01.2016 р.

Сторони не скористалися правом участі представника в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалою суду про прийняття апеляційної скарги до провадження сторони не зобовязувалися забезпечити явку повноважних представників в судове засідання, тому згідно зі ст. 75, 99 ГПК України, скаргу розглянуто за наявними матеріалами, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

05.11.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Український бізнес банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Український лізинг (позичальник) укладено кредитний договір № 258/Ю, до якого сторонами в процесі виконання були укладені додаткові угоди № 1 від 14.10.2014 року, № 2 від 04.12.2014 року.

Відповідно до п. 1.1. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 14.10.2014 р.), банк за наявності вільних грошових коштів надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 416 000,00 грн. на придбання основних засобів та супутні витрати по ним, строком до 30.10.2016 р. зі сплатою в період з 05.11.2013 р. до 30.09.2014 р. включно - 21% річних, в період з 01.10.2014 р. до 03.11.2016 р. включно - 15% річних; ліміт кредитування зменшується відповідно до графіку погашення (додаток № 1). Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом "факт/360", тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році.

Позичальник зобов'язується щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок № 3132 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору. У разі, якщо дата погашення процентів припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня (п. 4.2 кредитного договору).

Відповідно до п. 4.5. кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним в додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору. Сплачувати суму кредиту на рахунок № 3132 з призначенням платежу: Погашення заборгованості за кредитним договором №258/Ю від 05.11.2013 р. без ПДВ. У разі, якщо дата погашення кредиту припадає на вихідний або святковий день, то платежі у погашення заборгованості повинні бути здійснені не пізніше наступного банківського дня.

У разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору, а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 30 жовтня 2016 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення (п.4.6. кредитного договору).

Додатковою угодою № 1 від 14.10.2014р. сторонами внесено зміни до п.4.6.кредитного договору, шляхом викладення його в наступній редакції: у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору, а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 30 жовтня 2016 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі: в період з 05.11.2013 р. до 30.09.2014 р. включно - 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення, починаючи з 01.10.2014 р. - 15% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Позичальник зобов'язався (п. 4.7. кредитного договору) кошти у погашення будь-якої заборгованості за цим договором направляти на рахунок № 3132 для розподілу у наступній послідовності: прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за кредитом; комісії, строк сплати яких настав; проценти, строк сплати яких настав; поточна заборгованість за кредитом.

Строк дії цього договору встановлюється з дня підписання цього договору і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором (п. 8.12. кредитного договору).

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 11, 202 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 2 ст.215 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За своєю правовою природою договір № 258/Ю від 05.11.2013 р. з додатковими угодами є кредитним договором, згідно з яким, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 345 Господарського кодексу України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, в редакції станом на час укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Кредитний договір № 258/Ю від 05.11.2013 р. та додаткові угоди до нього підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток сторін.

В силу статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони (позивач та відповідач) погодили текст та дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, підписали та приступили до виконання взятих на себе зобов'язань відповідно до умов договору.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти, про що свідчить меморіальний ордер № 823_26 від 05.11.2013р. на суму 416 000,00 грн., копія якого наявна в матеріалах справи.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Згідно частин 2,3 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Зі змісту п.п. 1.1, 4.6 кредитного договору вбачається, що сторони досягли згоди щодо умов про розмір процентної ставки та можливість збільшення її розміру у разі невиконання/порушення позичальником певних умов кредитного договору.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, право банку на застосування підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами передбачено умовами, що погоджені сторонами в кредитному договорі, і є наперед узгодженими між сторонами умовами зміни процентної ставки у випадку порушення позичальником певних умов договору.

Підписавши оспорюваний кредитний договір, додаткові угоди до нього, отримавши кредит та використавши його за цільовим призначенням, - позивач тим самим не висунув ніяких заперечень стосовно умов договору, не використав права надані йому положеннями ст. 181 Господарського кодексу України щодо порядку узгодження умов договору, що свідчить про погодження сторонами усіх умов договору.

Оскільки порушення строків повернення кредитних коштів є кредитним ризиком, який впливає на розмір кредитних процентних ставок, враховуючи наявну між сторонами домовленість, підвищення банком процентної ставки, у разі невиконання/порушення позичальником певних умов договору, не є односторонньою зміною умов договору у розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України та не суперечать вимогам законодавства, принципам справедливості, та не порушують права та інтереси позивача.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. № 22 та зареєстрованої в Мін'юсті України 29.03.2004р. за №377/8976, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зміст п. 4.5 кредитного договору щодо зобов'язання позичальника сплачувати суму кредиту на рахунок №3132 з призначенням платежу: «Погашення заборгованості за кредитним договором №258/Ю від 05.11.2013р. без ПДВ» відповідає вимогам п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, оскільки надає повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу, та ніяким чином не порушує права позичальника.

За положеннями ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст.33 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись з вимогою про викладення пункту п.4.5. кредитного договору № 258/Ю від 05.11.2013 р. в запропонованій редакції, позивачем не доведено наявності обставин з якими закон повязує можливість в судовому порядку внесення змін до договору.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову ТОВ «Український лізинг» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Виходячи з вищезазначеного, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в звязку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2015 р. у справі № 905/2620/15.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги ТОВ Український лізинг.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинг на рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2015 р. (підписано 30.11.2015 р.) у справі № 905/2620/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 23.11.2015 р. (підписано 30.11.2015р.) у справі № 905/2620/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: Н.М. Дучал

Судді: О.І.Склярук

ОСОБА_3

Надруковано 5 екз.:

1 - позивачу,

1 - відповідачу,

1 - у справу,

1 - ДАГС,

1 - ГСДО