ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 р. Справа № 923/21/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Чернявського В.В. при секретарі Степановій О.В., за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - не з'явився,

розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Кредит", м.Київ

до Приватного підприємства "Верона", м.Херсон

про стягнення 15762грн. 02коп.

Описова частина рішення.

Провадження у справі порушено за позовною заявою про стягнення 11900грн. боргу, 3155,12грн. пені, 521,37грн. на відшкодування втрат від інфляції, 185,53грн. у якості 3% річних. Вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем, як принципалом, зобов'язань зі сплати комісійної винагороди на користь позивача - гаранта у відносинах за договором банківської гарантії від 11.04.2014р. №05.1-11/2014/1-5.

Відповідач належно повідомлений про час і місце розгляду справи, про що до справи залучене поштове повідомлення про отримання ним 14.01.2016р. копії ухвали суду від 11.01.2016р. про порушення справи та призначення її до розгляду на 21.09.2016р. о 10год. 00хв.

Відповідач не проявив свого відношення до позовних вимог.

Заяв, клопотань, будь-яких документів від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка представників сторін у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи, якщо через таку неявку неможливо розглянути певну справу.

Суд не викликав представників сторін в судове засідання, не визнавав їх явку обовязковою. Відповідач, будучи належно своєчасно повідомленим про час і місце розгляду справи, не декларував намірів прийняти участь у судовому засіданні.

Неявка представника відповідача в судове засідання 21.01.2015р. не унеможливлює розгляд справи, тому не є підставою за ст.77 ГПК України для відкладення розгляду справи.

Такою підставою не кваліфікується і нереалізація відповідачем права на участь у судовому засіданні за ст.22 ГПК України.

Аналогічно про розгляд справи без участі представника сторони (представників сторін) зазначено в п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Суд в с т а н о в и в:

11.04.2014р. між ПАТ "ОСОБА_2 Кредит" та ПП "Верона" було укладено договір № 05.1-11/2014/1-5 про надання банківської гарантії платежу. За предметом цього договору (п.1.1) банк зобов'язався надати ПП "Верона" безвідкличну банківську гарантію за формою в додатку №1 до договору, а ПП "Верона" зобов'язалось (п.4.1 договору) сплачувати гаранту комісійну винагороду в розмірі 6% річних від суми відповідальності банку за гарантією (копія договору з додатками та змінами - на а.с.10-14).

26.12.2014р. за вих.№60.1-11/486 банк видав ПП "Верона" гарантію платежу №05.1-11/2014/1-5 (копія на а.с.17). За текстом гарантії зазначено, що її загальна сума складає 1050000грн., вчинено її в забезпечення платежу ПП "Верона" перед ТОВ "Кормотех" з оплати кормів для непродуктивних тварин за дистриб'ютерським договором від 02.01.2014р.

На гарантії міститься рукописна помітка, вчинена начальником відділу кредитування Херсонського відділення №2 банку, про повернення оригіналу гарантії 07.07.2015р.

До ціни позову позивачем віднесено 11900грн. боргу за комісією, що виник у зв'язку з несплатою ПП "Верона" на користь банку названих комісійних, що нараховані за період з 01.05.2015р. по 07.07.2015р. (розрахунок на а.с.18).

У п.4.1.2 договору міститься норма про строк оплати комісійних: їх сплата здійснюється щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховано комісію.

Відповідач не надав доказів сплати заявлених у якості боргу з комісійних 11900грн., позивач стверджує про неотримання цієї суми.

Відповідно до ст.526, 625 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору, вимог цивільного законодавства; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, має сплатити за вимогою кредитора борг з втратами від інфляції та 3% річних від суми боргу за весь період прострочки платежу, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як зазначено в ст.560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. За ст.567 ЦК України гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Цю оплату за позовом заявлено до стягнення як комісію.

Наведений позивачем розрахунок плати в сумі 11900грн. судом перевірено, він містить дані і результат згідно договірних умов та суми гарантії.

Викладені встановлені судом обставини та наведені норми є підставами для задоволення позовних вимог про стягнення 11900грн. боргу.

До ціни позову позивач також відніс 185,53грн. у якості 3% річних, нарахованих щодо боргу, його складових за період з 06.06.2015р. по 29.12.2015р. Розрахунок відсотків річних на а.с.18, що наведений позивачем, судом перевірено. 185,53грн. у якості 3% річних також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України.

Вимоги про стягнення втрат від інфляції підлягають задоволенню частково.

Як вже зазначено, кредитор на підставі ст.625 ЦК України має право на втрати від інфляції за весь період прострочки платежу, а не лише за ті місяці - частини періоду, які кредиторові враховувати вигідно.

До ціни позову позивач відніс 16,68грн. на відшкодування втрат від інфляції за період прострочки оплати 5075грн. з 06.06.2015р. по 30.06.2015р. та 504,69грн. за період прострочки оплати 11900грн. з 07.07.2015р. по 30.11.2015р. (розрахунок на а.с.19), всього заявлено 521,37 (16,68+504,69) на відшкодування втрат від інфляції. У розрахунку позивач зазначив, що вчинив нарахування і за період з 01.12.2015р. по 29.12.2015р., проте, насправді за цей період нарахувань не вчиняв (слідує зі змісту розрахунку), оскільки станом на час створення розрахунку - 29.12.2015р. (а.с.18-19) не мав та не міг мати ще не існуючих даних про індекс інфляції у грудні 2015р.

Таким чином, реально заявлено втрати від інфляції за період по 30.11.2015р., а незаявлені вимоги про такі втрати за грудень 2015р. суд не розглядає.

При перевірці судом розрахунку позивача встановлено, що позивач безпідставно не враховував ті індекси інфляції ( у період з 07.07.2015р. по 30.11.2015р.), що були менше 100%, а мав, згідно зі ст.625 ЦК України, врахувати їх за весь період прострочки.

Суд при перевірці розрахунків позивача вчинив за допомогою комп'ютерної програми "Ліга.Закон" розрахунки втрат від інфляції (а.с.53, 54), за якими нормативні втрати від інфляції за прострочку оплати 5075 грн. з 06.06.2015р. по 30.06.2015р. навіть більші заявлених 16,68грн., а втрати від інфляції у зв'язку з прострочкою оплати 11900грн. з 07.07.2015р. по 30.11.2015р. складають 136,13грн.

Таким чином, загалом обгрунтованими є вимоги про стягнення 152,81грн. (136,13+16,68) на відшкодування втрат від інфляції, решта заявлених таких втрат стягненню не підлягає у зв'язку з фактичним неврахуванням позивачем індексів інфляції, що були меншими 100%, у визначеному ним періоді прострочки.

У п.5.2 договору його учасники узгодили норму про відповідальність ПП "Верона" за порушення строків виконання грошових зобов'язань, визначивши такою відповідальністю пеню: у випадку невиконання принципалом грошових зобов'язань за договором він сплачує гаранту за кожний день прострочки платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки ОСОБА_2 банку України.

Відповідно до ст.230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, в т.ч. пеня, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом перевірено вчинений позивачем розрахунок пені за період прострочки оплати платежів з 06.06.2015р. по 29.12.2015р. Він арифметично правильний, вчинений з врахуванням даних про зміну розміру боргу, облікової ставки ОСОБА_2 банку України.

У ч.6 ст.232 ГК України вказано, що нарахування штрафних санкцій ( до яких відноситься пеня) за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Інше у значенні для ч.6 ст.232 ГК України встановлено названим п.5.2 договору: пеня сплачується за кожний день прострочки платежу.

На підставі викладеного вимоги про пеню підлягають задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд, відповідно до ст.49 ГПК України, пропорційно задоволеним вимогам розподіляє судові витрати між сторонами.

До судових витрат у справі відноситься судовий збір, його в сумі 1218грн. сплачено до бюджету позивачем при заявленні позовних вимог.

Ці вимоги задовольняються на 97,66% ((11900грн. + 3155,12грн. + 185,53грн. +152,81грн.) : 15762,02грн. х 100%), відповідно, відповідач має відшкодувати позивачеві 97,66% витрат зі сплати судового збору, тобто 1189,50грн.

Керуючись ст.82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "Верона" ( код ЄДР 32725406) на користь публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Кредит" (код ЄДР 20057663) 11900грн. боргу, 3155грн. 12коп. пені, 185грн. 53коп. у якості 3% річних, 152грн. 81коп. на відшкодування втрат у зв'язку з інфляцією, 1189грн. 50коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Відмовити в решті вимог про втрати у зв'язку з інфляцією.

Повне рішення

складено 25.01.2016р.

Суддя В.В. Чернявський