РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016Справа № 910/27200/15

За позовом Державного підприємства «Адміністрація річкових портів»

до Приватного підприємства «МНТЦ «Транссервіс-1»

про розірвання договору та стягнення заборгованості

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Черкашин О.А. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Державне підприємство «Адміністрація річкових портів» звернулося до Господарського суду міста Києва із указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору консультаційно-експертних послуг № 01/08-159 від 10.06.2014, в частині надання передплачених позивачем послуг.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. передплати за договором, 7692,50 грн. пені, 4970,00 грн. інфляційних та 293,43 грн. 3% річних.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надіслав, хоча про час та місце проведення судового засідання сповіщений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2014 між ДП «Адміністрація річкових портів» (далі - позивач, замовник) та ПП «МНТЦ «Транссервіс-1» (далі - відповідач, експерт) укладено договір про надання консультаційно-експертних послуг № 01/08-159 (далі - договір), згідно з умовами якого експерт прийняв на себе обов'язки по здійсненню експертної оцінки майна, а саме державних гідротехнічних споруд, які знаходяться на балансі замовника, розташовані на території філії ПАТ «Судноплавна Компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт», філії ПАТ «Судноплавна Компанія «Укррічфлот» «Запорізький річковий порт», філії ПАТ «Судноплавна Компанія «Укррічфлот» «Дніпропетровський річковий порт», та на які встановлено сервітут ПАТ «СК «Укррічфлот», з метою визначення ринкової вартості державних гідротехнічних споруд, зазначених у п. 1.1. цього Договору, для визначення плати за користування майном, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги.

Термін виконання робіт - тридцять календарних днів від дати підписання даного договору та надання всієї необхідної документації (п. 1.2 договору).

Пунктами 2.1, 2.2 договору визначено, що вартість послуг, зазначених у п. 1.1 договору, визначається у розмірі 85000 грн. без ПДВ. Розрахунок виконується наступним чином: перший платіж у вигляді авансу у розмірі 10000,00 грн. - протягом п'ятнадцяти банківських днів, від дати підписання договору, другий платіж у розмірі 25000,00 грн. - протягом 3-х календарних днів після підписання акту прийому-передачі оцінки гідротехнічних споруд «Дніпропетровського річкового порту», третій платіж у розмірі 25000,00 грн. протягом трьох календарних днів після підписання акту прийому-передачі оцінки гідротехнічних споруд «Запорізького річкового порту», четвертий платіж у розмірі 25000,00 грн. гривень протягом трьох календарних днів після підписання акту прийому-передачі оцінки гідротехнічних споруд «Миколаївського річкового порту».

Після виконання оцінки експерт передає замовнику звіти про оцінку майна, оформлені у встановленому порядку. Експерт, на письмову вимогу замовника, дає роз'яснення щодо звіту в письмовому вигляді. Надані послуги оформляються актом прийому-передачі (п.п. 4.1, 4.2 договору).

На виконання умов договору 12.08.2014 позивач перерахував на користь відповідача передплату за договором в сумі 10000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача за 12.08.2014, копія якої наявна у матеріалах справи.

08.08.2014 за актом приймання-передачі позивачем відповідачеві передано пакет документів для здійснення оцінки. Крім того, у зазначеному акті констатовано факт того, що відповідачеві переданий неповний пакет документів та складено перелік додаткових необхідних документів.

У подальшому, відповідач листом повідомив позивача про необхідність надання останнім довідки про розмір фактично сплаченого земельного податку та паспортного і фактичного вантажообігу по ГТС, та зазначив, що без вказаних відомостей експертний висновок буде містити некоректні висновки.

Позивач, в свою чергу, листом від 20.08.2014 (вих. № 01/05-609) повідомив відповідача про те, що підприємству не відведено земельних ділянок, розташованих під майном, що підлягає оцінці, в зв'язку з чим він не володіє інформацією щодо розміру фактично сплаченого земельного податку за вказаними ділянками, та щодо паспортного та/або фактичного вантажообігу по ГТС.

Крім того, враховуючи ризик виготовлення відповідачем некоректного висновку за результатами проведення експертизи, внаслідок неможливості надати зазначені документи, позивач запропонував розірвати договір, долучивши до листа примірник додаткового договору про розірвання, та повернути сплачену за договором передплату в сумі 10000,00 грн.

Відповідач зазначений лист залишив без відповіді та задоволення.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Положеннями ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 2.5 договору, замовник зобов'язаний сприяти наданню всієї необхідної інформації про об'єкти оцінки, яка відповідно до чинного законодавства, має знаходитись у замовника.

В той же час, як вбачається з умов договору, сторони не визначили вичерпний перелік документів, необхідних для надання відповідачем послуг за договором.

Відтак, ненадання позивачем додаткових відомостей на запит відповідача не є підставою для невиконання останнім умов договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч.ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відтак, враховуючи, що строк виконання відповідачем зобов'язань за договором настав (п. 1.2 договору), а відповідач не виконав покладених на нього обов'язків, суд дійшов висновку, що допущене останнім порушення договору є істотним, оскільки позбавило позивача можливості досягти кінцевої мети договору - отримання звітів про оцінку майна, внаслідок чого позовна вимога про розірвання договору про надання консультаційно-експертних послуг № 01/08-159 від 10.06.2014 та стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 10000,00 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547, ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що за невиконання послуг за договором, у термін, що передбачено договором, з експерта стягується пеня у розмірі 0,05 % від вартості послуг по договору, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за період прострочення виконання зобов'язання з 25.09.2014 по 24.03.2015, яка дорівнює 7692,50 грн., суд дійшов висновку про його обґрунтованість і відповідність умовам закону та договору, внаслідок чого зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення інфляційних та 3% річних, слід зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, зобов'язання відповідача за договором полягає у наданні послуг, а відтак - не є грошовим зобов'язанням, та, відповідно, у разі його невиконання не передбачає можливості стягнення інфляційних та 3% річних.

З огляду на викладене позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідач не надав суду доказів на спростування доводів, викладених у позовній заяві.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати на сплату судового покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати укладений між Державним підприємством «Адміністрація річкових портів» (04119, м. Київ, вул. Мельникова, 40; ідентифікаційний код 33404067) та Приватним підприємством «МНТЦ «Транссервіс-1» (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, 12; ідентифікаційний код 25637394) договір про надання консультаційно-експертних послуг № 01/08-159 від 10.06.2014.

Стягнути з Приватного підприємства «МНТЦ «Транссервіс-1» (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, 12; ідентифікаційний код 25637394) на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (04119, м. Київ, вул. Мельникова, 40; ідентифікаційний код 33404067) 10000 (десять тисяч) грн. передплати, 7692 (сім тисяч шістсот дев'яносто дві) грн. 50 коп. пені та витрати на сплату судового збору в сумі 1877 (одна тисяча вісімсот сімдесят сім) грн. 46 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко