ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2016 р.Справа № 916/4600/15
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України

в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України;

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Поларіс

про стягнення 330631,97 грн.,

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю),

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю), ОСОБА_3 (за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Поларіс про стягнення 330631,97 грн. заборгованості, вказуючи на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором агентування суден № 414-Па-ІЛФ-13 від 20.12.2013 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.11.2015 р. порушено провадження у справі №916/4600/15 та призначено до розгляду.

Представник позивача позовну заяву у судових засіданнях підтримав, наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач вимоги позивача не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (зареєстрований за вхід. № 32546/15 від 24.12.2015 р.).

25.01.2016 р. у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

20.12.2013 р. між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі Порт, Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Поларіс (далі ОСОБА_3) був укладений Договір про агентування суден № 414-Па-ІЛФ-13 (далі - Договір), згідно п.1.1 якого предметом даного договору є надання Іллічівською філією Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація), послуг з організації агентування суден і забезпечення оплати послуг адміністрації судновласниками. Адміністрація надає через агента послуги судновласникам з обслуговування суден, відповідно до Зводу звичаїв, що діють в Іллічівському морському порту (Звіт звичаїв), а також послуги ОСОБА_3 (п.2.1 Договору).

Пунктом 2 Договору визначено обовязки сторін, а саме відповідно до п.2.2.5 ОСОБА_3 зобовязується своєчасно забезпечувати перерахування авансових сум від судновласників на оплату портових зборів та інших витрат, що повязані з агентуємими суднами.

Порядок справлення, розміри ставок портових зборів, тарифів на спеціалізовані послуги підлягають державному регулюванню та визначаються відповідно до нормативно-правових актів, якими затверджені відповідні збори, плати, тарифи. У разі внесення змін та (або) доповнень до нормативно-правових актів, якими затверджені відповідні збори, плата, тарифи сторони, під час розрахунків, застосовують вищезазначені нормативно-правові акти з урахуванням змін та (або) доповнень з моменту набрання чинності такими змінами та (або) доповненнями (п.3.1 Договору).

Оплата рахунків адміністрації повинна здійснюватися Агентом н пізніше 8 банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Відповідно до п.3.11 Договору, зазначені в Договорі тарифи та ставки наведені без урахування ПДВ. ПДВ нараховується відповідно до діючого законодавства України.

Оплата рахунків Адміністрації здійснюється відповідно до вимог Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання та контролю від 19.02.1993 р. № 15-93, Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті від 23.09.1994 № 185/94-ВР з наступними змінами і доповненнями, та іншими актами валютного законодавства України. Оплата здійснюється в українській національній валюті за курсом НБУ на момент оплати, у випадку якщо судно ходить під прапором України. В інших випадках, що не суперечить чинному законодавству України, оплата здійснюється в доларах США (п.3.13 Договору).

Договір набуває чинності з 01.01.2014 р. та діє по 31.12.2014 р. (п.7.1 Договору).

Додатковою угодою №1 від 26.03.2014 р. сторони внесли зміни до Договору, зокрема, доповнили його:

- п.3.13 Договору: „Оплата рахунків Адміністрації здійснюється відповідно до вимог Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання та контролю від 19.02.1993 р. № 15-93, Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті від 23.09.1994 № 185/94-ВР з наступними змінами і доповненнями, та іншими актами валютного законодавства України. Оплата здійснюється в українській національній валюті за курсом НБУ на момент оплати, у випадку якщо судно ходить під прапором України. В інших випадках, що не суперечить чинному законодавству України, оплата здійснюється в доларах США. Датою надання послуг є дата відходу судна в рейс.

- п.3.15 Договору: „Вартість послуг. Що затверджені Адміністрацією у національній валюті, оплачується Агентом в іноземній валюті за курсом НБУ на дату надання послуг. Датою надання послуг є дата відходу судна в рейс.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору були здійсненні операції по обслуговуванню суден, за що були виставлені рахунки без урахування ПДВ, які відповідач сплатив у повному обсязі. В подальшому, при додатковій перевірці застосування п.197.9 ст.197 ПК України щодо звільнення від оподаткування операцій з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднам, які здійснюють міжнародні перевезення вантажів та оплачуються ними портовими зборами, позивач дійшов висновку, що з огляду на приписи ст.132 Кодексу торгівельного мореплавства України, п.197.9 ст.197 Податкового Кодексу України, ст. 1 Закону України „Про морські порти України, п.п.1,2, 1.13 Порядку справляння та розмірів портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 р. № 316 „Про портові збори, підставою для звільнення від оподаткування в порядку, п.197.9 ст.197 Податкового Кодексу України є документальне підтвердження факту перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів між портами України та іноземними портами.

Позивач вважає, що позначення в коносаменті у графі „місце приймання або навантаження вантажу терміну „нейтральні води чорного моря не може означати те, що таке перевезення є міжнародним та відповідно такі коносаменти не підтверджують факт міжнародного перевезення, тому в цьому випадку відсутні підстави для застосування податкової пільги на підставі п.197.9 ст.197 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного відбулось коригування податкових зобовязань з ПДВ в частині зміни суми компенсації вартості послуги після їх постачання та Позивачем було здійснено донараховано ПДВ на портові збори за суднозаходи під агентуванням Відповідача, оформлені відповідні рахунки та вручені для оплати Відповідачу.

При цьому, позиція позивача ґрунтується на тому, що процедура справляння портових зборів та розміри ставок портових зборів в Україні встановлені порядком справляння та розміри портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 р. № 316 „Про портові збори.

Пунктом 1.2 Порядку встановлено, що згідно з ч.ч.3-5 ст.22 Закону України „про морські порти України портові збори сплачуються Адміністрації морських портів України.

Згідно з п.1.13 Порядку, встановлено, що податок на додану вартість нараховується та сплачується відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до п.197.9 ст.197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднам, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими заборами.

За ст.132 Кодексу торговельного мореплавства України міжнародним є перевезення між портами України та іноземними портами.

З наведених норм законодавства випливає, що підставою для звільнення від оподаткування в порядку пункту 197.9 ст.197 Податкового кодексу України є документальне підтвердження факту перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів між портами України та іноземними портами.

Згідно ст.134 Кодексу торговельного мореплавства України підтвердженням морського перевезення є укладений договір морського перевезення вантажу. Документами, що підтверджують наявність і зміст договору морського перевезення вантажу, є: рейсовий чартер; коносамент; інші письмові докази.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у сумі 330631,97 грн.,

Відповідач, в свою чергу заперечуючи проти позову, звертає увагу суду на лист № 16744/6/99-99-19-03-08-14 від 07.08.2015 р. Державної фіскальної служби України, на який посилається позивач в обґрунтування своєї позиції, між тим вказаний лист не погоджує правових норм, не може встановлювати підстави або порядок застосування пільг з оподаткування, та є лише думкою контролюючого органу, в якій зазначено, суднам, що здійснюють перевезення вантажів на підставі документів щодо морського перевезення вантажів, зокрема коносаменти та вантажні маніфести, в яких у графі „порт навантаження визначено „нейтральні води Чорного моря. Проте у документах, якими оформлювалось перевезення, щодо яких позивачем донараховано ПДВ та виставлені Додаткові рахунки, портом навантаження зазначений Іллічівський морський порт, тому вказаний лист взагалі не стосується правовідносин, що виникли між сторонами.

Також відповідач зазначає, що між сторонами здійснювалось листування стосовно правомірності позиції позивача щодо оподаткування ПДВ портових зборів.

Згідно з поняттям „договору морського перевезення вантажу та поняттям „міжнародного перевезення (ст.908,909 ЦК України,ст.ст.132,133,134, КТМ України) міжнародними перевезенням є доставка вантажу з порту в порт (один з яких є іноземним, а інший українським), за договором морського перевезення вантажу.

Крім того, відповідач наголошує, що позивач бажає стягнути з відповідача понад розмір портових зборів для міжнародного перевезення додатково ПДВ, мотивуючи тим, що перевезення не є міжнародним.

Застосовуючи в цьому випадку для суден ставки портових зборів як для міжнародного перевезення позивач визнає, що вказані судна здійснюють міжнародні перевезення, в наслідок чого нарахування ПДВ на такі портові збори є безпідставним та таким, що суперечить законодавству.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно зі ст.116 Кодексу торговельного мореплавства України у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов'язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства. При виконанні договору морського агентування морський агент, що діє від імені судновласника, може також діяти на користь іншої договірної сторони, якщо вона його на те уповноважила і якщо судновласник не заперечує.

В силу положень ст. 117 Кодексу торговельного мореплавства України морський агент виконує формальності та дії, пов'язані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, допомагає капітану судна у налагодженні контактів з адміністрацією морського порту і службою капітана морського порту, власником морського терміналу, підприємствами, установами, організаціями, що надають спеціалізовані послуги, портовими операторами, місцевими органами виконавчої влади, в організації постачання і обслуговування судна в порту, оформляє митні документи та документи на вантаж, інкасує суми фрахту та інші суми для оплати вимог судновласника, що виникають з договору перевезення, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов'язані з перебуванням у порту, залучає вантажі для морських ліній, здійснює збір фрахту, експедирування вантажу, наймання екіпажів для роботи на суднах, виступає від імені вантажовласника, а також договірною стороною учасників перевезення вантажів у прямому змішаному сполученні.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2013 р. між Портом та Агентом був укладений Договір, згідно якого Порт надає послуги по агентуванню суден, а ОСОБА_3 приймає ці послуги та оплачує їх.

Згідно ст.22 Закону України „Про морські порти України у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний.

Портом надані послуги, а Агентом оплачені виставлені рахунки за отримані послуги в повному обсязі, що не оскаржується сторонами. Вказані рахунки оплачені без ПДВ.

Ставки портових зборів для суден згідно Порядку № 316 встановлюється залежно від напрямків плавання судна „у закордонному плаванні або „у каботажному плаванні. При цьому, ставка портових зборів для суден у законному плаванні в більш ніж десять разів вищі ніж для суден у каботажному плаванні. Окремо слід зазначити. Що ставки зборів, наведені у Додаткових рахунках визначені Позивачем як для суден „у закордонному плаванні відповідно до Порядку № 316.

Відповідно до п.1.13 Порядку № 316, податок на додану вартість нараховується та сплачується відповідно до вимог України

Відповідно п.197.9 ст.197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг, що надаються іноземним та вітчизняним суднам, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів, їхнього багажу і вантажів та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

Звільнення від оподаткування ПДВ портових зборів відповідно до п.197.9 ст.197 Податкового кодексу України та розяснень Міністерства доходів України № 17866/6/99-99-19-04-02-15 від 19.12.2013 р. здійснюється в залежності від виконання судном „міжнародних або „внутрішніх перевезень. Інших підстав та кваліфікуючих ознак перевезення з метою оподаткування послуг, що надаються суднам, законодавством не встановлюється, Міністерством доходів та зборів не згадується.

Отже у випадку, коли судно здійснює перевезення вантажів, воно може бути віднесено тільки або до судна закордонного плавання, що здійснює внутрішні перевезення із відповідним встановленням ставок портових зборів та оподаткуванням ПДВ таких зборів.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення вантажів здійснювалось з території України (Іллічівського морського порту) до іноземних портів, в нейтральних водах здійснювалось перевантаження вантажу з додаткових суден на основі великотоннажні судна. Тобто перевезення частини вантажу додатковими суднами з Іллічівського порту до нейтральних вод та подальше його перевантаження на великотоннажне судно є невідємною частиною міжнародного перевезення вантажів з території України до іноземних портів.

З урахуванням зазначеного вище, суд доходить до висновку про те, що перевезення вантажів морськими суднами з Іллічівського морського порту з поділом вантажу за межами території України, перевантаження частини вантажу з основного на додаткове судно і подальшим перетином державного кордону є „міжнародним перевезенням вантажів морським транспортом.

Частина такого перевезення, що здійснюється додатковим судном з нейтральних вод в порт України з перетином державного кордону, є невідємною частиною перевезення вантажу з іноземного порту та також відноситься до „міжнародного перевезення або „перевезення у закордонному сполученні з відповідним встановленням ставок та оподаткуванням портових зборів. Частина такого перевезення не може бути віднесена до „каботажного перевезення або перевезення судном у „каботажному плаванні.

Відповідно до п.192.1 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, визначення позивачем податкових зобовязань з ПДВ на думку суду, є безпідставним та суперечить п.187.1 та п.192.1 Податкового кодексу України. За таких обставин, у даному випадку коригування податкових зобовязань є неправомірним.

Виходячи з викладеного вище, суд доходить до висновку про те, що позовна заява Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України задоволенню не підлягає.

При цьому, судом не враховуються посилання представника позивача на позицію Державної фіскальної служби України, викладеної у листі від 07.08.2015р. № 16744/6/99-99-19-03-08-15, щодо оподаткування ПДВ операцій з постачання послуг, що надаються суднам, що здійснюють міжнародні перевезення та оплачуються портовими зборами, оскільки вказаний документ не є нормативним актом, який встановлює, змінює або припиняє певні правовідносини. Крім того, обставини даного спору не полягали у вчиненні окремого перевезення вантажу з зони нейтральних вод, а, як було встановлено судом, перевезення відбувалось з іноземної держави до порту України.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Поларіс про стягнення 330631,97 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 25.01.2016 року.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2016 р.

Суддя Р.В. Волков