РІШЕННЯ

"18" січня 2016 р.Справа № 921/1143/15-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", вул. Кривоноса, 2б, м. Тернопіль, 46027

до Приватного підприємства "Онікс", вул. С. Бандери, 26, смт.Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, 47724

про cтягнення заборгованості в сумі 129 145,54 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Каневська М.О., довіреність № 01/16-2 від 11.01.16р.

відповідача: не з'явився

В судовому засіданні учаснику судового процесу роз'яснено процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 81 - 1 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового засідання не здійснюється.

В судовому засіданні 18.01.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" звернулось в господарський суд Тернопільської області із позовом до Приватного підприємства "Онікс" про стягнення заборгованості в сумі 129 145,54 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу № 28ч/1 від 28.06.2013 року.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 04 грудня 2015 року порушено провадження у даній справі, та призначено її розгляд на 25 грудня 2015 року на 11 год. 15 хв., який було відкладено на 18.01.2016 року з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

18.01.2016 року до початку розгляду спору по суті, позивач звернувся до суду із заявою № 18 від 18.01.2016р. про зменшення розміру позовних вимог, якою просить стягнути з відповідача на користь позивача 93 557 грн. 71 коп. - вартості Товару; 4 497 грн. 94 коп. - пені та 316 грн. 09 коп. 3% річних.

Право позивача на вчинення даних процесуальних дій, до прийняття рішення по справі, закріплене за ним ч. 4 ст. 22 ГПК України. Приймаючи до уваги приписи наведеної правової норми, а також те, що подана заява не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, остання приймається судом та, як наслідок, спір вирішується з її врахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні, вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, причин неприбуття у судове засідання не повідомив, відзиву на позов не надав, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений в порядку ст.ст. 64, 87 ГПК України та п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Так, ухвала про порушення провадження у справі від 04.12.2015р. повернута відділенням зв'язку із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

При цьому суд враховує, що явка учасників спору не визнавалась судом обов'язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України. В свою чергу, невиконання відповідачем покладених на нього процесуальним законодавством обов'язків, як і не бажання останнього реалізувати в повному обсязі свої процесуальні права не можуть слугувати перешкодою для вирішення спору по суті. З наведеного, справа розглядається за правилами ст.75 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши представлені докази в їх сукупності та дослідивши норми чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Матеріали справи свідчать, що 28 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" (далі-Постачальник), в особі виконавчого директора Каневського Олександра Федоровича, який діє на підставі Довіреності, з однієї сторони, та Приватним підприємством "Онікс" (далі-Покупець), в особі Самотяги Ореста Васильовича, з другої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу № 28ч/1 (надалі Договір), у відповідності до п. 1.1. якого, Постачальник зобов'язується у визначені строки передати у власність Покупця засоби захисту рослин та/або мікродобрива, стимулятори росту рослин (регулятори росту), насіння (надалі Товар), а Покупець - прийняти товар і оплатити його вартість.

Ціна Товару вираховується, як сума вартостей усіх партій Товару (згідно відповідних специфікацій), переданих Постачальником у власність Покупцю (п. 2.1. Договору ).

Розрахунки за вказаним правочином здійснюються шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на рахунок Постачальника у банківській установі (п. 2.2. Договору).

За умовами п. 3.2.1., 3.2.2. Покупець зобов'язаний прийняти Товар в строки котрі вказані в специфікаціях та оплатити вартість Товару в терміни, вказані в додатках (специфікаціях), враховуючи при цьому умови п.2.3. Договору.

За змістом п. 5.1., укладений сторонами договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками останніх і діє до остаточного виконання сторонами свої зобов'язань.

28.06.2013р., 03.07.2013р. та 26.07.2013р. контрагентами складено та підписано специфікації до договору № 28ч/1, які є відповідно додатком №1, додатком №2 та додатком №3 до нього.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору купівлі-продажу, згідно якого та в силу ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - згідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Реалізовуючи досягнуті домовленості позивач за період з червня по серпень 2013р. передав у власність відповідача обумовлений договором товар, а також здійснив його доставку на загальну суму 62 289,68 грн. (еквіваленті по курсу долара США до гривні згідно додатків-специфікацій до Договору становить 7 642,90 дол. США), що підтверджується видатковими накладними № 118 від 27.06.2013 р. на суму 40 715,00 грн., № 144 від 05.07.2013 р. на суму 12 878,30 грн., № 179 від 02.08.2013 р. на суму 8 696,38 грн., підписаними представниками сторін та скріпленими їхніми печатками (копії долучені до матеріалів справи).

При цьому, контрагентами у договорі обумовлено, що протягом строку його дії грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній у додатках до Договору (специфікаціях) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "Державний ощадний банк України" на відповідну дату на банківський день, який передує фактичній оплаті Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини).

Однак, в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного правочину, відповідач свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав.

З метою досудового врегулювання спору, товариство звернулось до контрагента із вимогами № 4 від 10.02.2014р. та № 260 від 14.05.2015р., якими просив останнього сплатити спірну заборгованість. Втім, вказані вимоги залишені без задоволення та реагування, що і стало підставою для звернення із позовом до суду.

Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відтак, зважаючи на дату поставки товару, суд констатує, що термін оплати за нього збіг. Як слідує із матеріалів справи, приватне підприємство лише частково оплатило вартість отриманого товару, а саме: 17.01.2014р. сплатив - 10 000,00 грн., (що становить 1 206,27 дол. США по курсу 8,29 грн./дол. США на час сплати); 28.11.2014р. сплатив - 5 000,00 грн., (що становить 322,58 дол. США по курсу 15,50 грн./дол. США на час сплати); 01.12.2014р. сплатив - 5 000,00 грн., (що становить 322,58 дол. США по курсу 15,50 грн./дол. США на час сплати); 10.12.2014р. сплатив - 5 000,00 грн., (що становить 314,47 дол. США по курсу 15,90 грн./дол. США на час сплати); 06.01.2015р. сплатив - 20 000,00 грн., (що становить 1 209,92 дол. США по курсу 16,53 грн./дол. США на час сплати); 12.01.2015р. сплатив - 10 000,00 грн., (що становить 605,33 дол. США по курсу 16,52 грн./дол. США на час сплати), що разом становить - 55 000 грн. (що еквівалентно - 3 981,15 дол. США.).

Таким чином, згідно поданого позивачем розрахунку, станом на 30.11.2015р. залишок неоплаченої суми ПП "Онікс" складає 3 661,75 дол. США, що в перерахунку по курсу продажу іноземної валюти встановленого ПАТ "Державний ощадний банк України" (25,55 грн./дол. США) становить 93 557,71 грн.

Однак, суд розглянувши поданий товариством розрахунок суми боргу, не може в повній мірі погодитись із останнім. Зокрема, як вбачається з витягу офіційного сайту ПАТ "Державний ощадний банк України" курс долара США до гривні станом на 30.11.2015 року становив 25,50 грн./ дол. США, а не 25,55 грн./ дол. США як це вказано позивачем. Відтак сума заборгованості становить 93 374,62 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За даних обставин та за результатами проведеного перерахунку, суд констатує, що станом на день звернення позивача до суду з позовною заявою борг відповідача становить - 93 374,62 грн., а відтак саме в цій частині позов підлягає до задоволення, оскільки підтверджений матеріалами справи та ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Доказів на підтвердження протилежного, зокрема погашення заборгованості станом на час вирішення спору, відповідачем не подано, а судом не здобуто. В свою чергу, у задоволенні до стягнення 183,09 грн. заборгованості слід відмовити за безпідставністю звернення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України за порушення зобов'язання передбачено правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Крім цього, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За змістом п. 7.2.1 Договору, сторони погодили, що за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, Покупець несе відповідальність, сплачуючи пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Окрім того, умовами правочину сторони дійшли згоди щодо зміни тривалості позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені), передбаченої п.1. ч.2 ст.258 ЦК України, і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, встановлених розділом 7 Договору, припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинно було бути виконане (п.7.4. Договору).

Зважаючи на умови договору, враховуючи заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та вказівки вище вказаних норм права, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4 497,94 грн. пені та 3% річних в розмірі 316,09 грн. за період з 01.12.2014 по 30.11.2015р.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень вимогам п. 6 ст.232 ГК України та приписам ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" суд констатує, що дані нарахування проведені в межах встановлених законодавством строків, їхній розмір не перевищує максимально допустимий.

З наведеного в сукупності, та з врахуванням передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунку за отриманий товар, до стягнення підлягає пеня та 3% річних в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, повернення зайво сплаченого позивачем судового збору здійснюється за правилами ст.7 Закону України "Про судовий збір".

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Онікс", вул. С. Бандери, 26, смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, 47724 (ідент. код 30280995) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", вул. Кривоноса, 2б, м. Тернопіль, 46027 (ідент. код 37556849) 93 374 (дев'яносто три тисячі триста сімдесят чотири) грн. 62 коп. вартості Товару; 4 497 (чотири тисячі чотириста дев'яносто сім) грн. 94 коп. пені; 316 (триста шістнадцять) грн. 09 коп. 3% річних за користування коштами та 1 823 (одну тисячу вісімсот двадцять три) грн. 60 коп. в повернення сплаченого судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 21.01.2016р.

Суддя О.В. Руденко