ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа № 914/4612/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого - судді - Гнатюк Г.М.

суддів - Кравчук Н.М.

- Мирутенко О.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Одеса б/н 14.11.2015р

на рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2015р.

у справі № 914/4612/14

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Одеса

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Стрий

про захист ділової репутації шляхом спростування неправдивої інформації, відшкодування моральної шкоди та відшкодування упущеної вигоди в розмірі 344970,72грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4 - представник,

від відповідача: ОСОБА_5 - представник,

01.12.2015р. на адресу суду поступила апеляційна скарга фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2015р. у даній справі, яка автоматизованою системою документообігу суду розподілена до розгляду судді-доповідачу Гнатюк Г.М. При цьому, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, до складу колегії входять судді Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалами суду від 03.12.2015р. відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 15.12.2015р.

Ухвалою суду від 15.12.2015 року розгляд справи відкладено до 18.01.2016р.

У судове засідання 18.01.2016р. з'явилися представники сторін, які надали суду усні пояснення.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Встановив :

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.10.2015 року у справі №914/4612/14 (головуючий суддя Березяк Н.Є., судді: Запотічняк О.Д., Крупник Р.В.) в задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про захист ділової репутації шляхом спростування неправдивої інформації, відшкодування моральної шкоди та відшкодування упущеної вигоди в розмірі 344970,72 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. При цьому скаржник посилається на те, що суд першої інстанції відмовив позивачу у призначенні телекомунікаційної експертизи, призначивши комп'ютерно-технічну експертизу, яка не має відношення до мережі Інтернет, в результаті чого було надано некваліфікований висновок експерта. Зазначає, що суд допустив проведення експертизи який за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп'ютерної техніки та програмних продуктів» не мав права проводити таку експертизу. Стверджує, що на трьох сайтах мережі Інтернет у травні 2012 року від імені Торговий дім "Аквахаус-захід" було розміщено недостовірну інформацію стосовно якості конвекторів ТМ "Іnotec". Зазначає, що юридичної особи Торговий дім "Аквахаус-захід" не існує, але на трьох сайтах мережі Інтернет вказано контактний номер телефону Торговий дім "Аквахаус-захід" такий самий, що зазначений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, якому належить Торговий дім "Аквахаус-захід" і який, як стверджує позивач, називає себе директором Торгового дому. Доводи апеляційної скарги представник скаржника підтримав у судовому засіданні 15.12.2015р.

Крім того, 14.12.2015р. на електронну адресу суду від скаржника надійшло клопотання б/н від 13.12.2015р. (вх. № 01-05/5896/15 від 14.12.2015р.) про забезпечення доказів, надання запиту та залучення іншого відповідача, з додатками.

Ухвалою суду від 15.12.2015 року в задоволенні клопотань про забезпечення доказів, надання запиту та залучення іншого відповідача відмовлено за безпідставністю та необґрунтованістю.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу б/н від 25.12.2015р. (вх.№01-04/8273/15 від 25.12.2015р.) та в судовому засіданні відповідач зазначає про законність та обгрунтованість рішення місцевого суду, у зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

14.12.2015р. на електронну адресу суду від скаржника надійшло клопотання б/н від 13.12.2015р. (вх. № 01-05/5908/15 від 14.12.2015р.) про призначення експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів проведення якої доручити Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності. У судовому засіданні 18.01.2016р. представник позивача підтримав подане клопотання.

18.01.2016р. на електронну адресу суду від скаржника надійшли пояснення б/н від 15.01.2016р. (вх. № 01-04/277/16 від 18.01.2016р.) у якому обгрунтовує необхідність призначення експертизи телекомунікаційних систем.

У судовому засіданні 18.01.2016р. представник відповідача заперечив щодо вказаного клопотання, вказавши на його безпідставність та необґрунтованість, з підстав наведених у поданому запереченні на апеляційну скаргу б/н від 25.12.2015р. (вх.№01-04/8273/15 від 25.12.2015р.).

Заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про призначення у даній справі експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів, враховуючи наступне:

Частиною 1 статті 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, які виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

З переліку запропонованих питань вбачається, що позивачем на вирішення експерту поставлено питання щодо встановлення винуватості відповідача чи іншої особи.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі".

Крім того, судом першої інстанції призначалась комп'ютерно-технічна експертиза, що підтверджується наявним в матеріалах справи висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №1045 від 17.04.2015 року.

Також, у матеріалах справи містяться висновки експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності №180-1/13 від 08.10.2013р., №180-2/13 від 12.09.2013р., №180-3/13 від 12.09.2013р. за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів (а.с. 23-43, т.1).

Тому, у матеріалах справи є достатньо належних та допустимих доказів для з'ясування всіх обставин справи та прийняття законного, обґрунтованого рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для призначення експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів у даній справі.

18.01.2016р. від скаржника надійшло клопотання б/н від 18.01.2016р. (вх. № 01-04/265/16 від 18.01.2016р.) про забезпечення доказів, у якому позивач просить суд постановити ухвалу якою витребувати інформацію у компанії PRIVATE JOINT STOCK COMPANY "DATAGROUP" хто є користувачем ІР адреси НОМЕР_1 його прізвище, ім'я, по-батькові, адреса місцезнаходження, контактний номер телефону та хто є авторами/власниками посилань із зазначенням хронології їх розташування на ресурсі . У судовому засіданні представник позивача підтримав подане клопотання.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо вказаного клопотання, зазначивши що таке клопотання не заявлялось у суді першої інстанції.

Згідно п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду.

У вказаному клопотанні скаржник не обґрунтував неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про забезпечення доказів.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, оцінивши докази, заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів прийшла до висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2015 року у справі №914/4612/14 слід залишити без змін, враховуючи наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про захист ділової репутації шляхом спростування неправдивої інформації, відшкодування моральної шкоди та відшкодування упущеної вигоди в розмірі 344970,72 грн.

У позовній заяві (з урахуванням уточнення б/н від 09.02.2015р.) позивач просив визнати інформацію опубліковану на трьох веб-сайтах мережі Інтернет: http://www.uabuild.com/articles/a-237-preduprezhdenie-o-nekachestvennyh-vnutripolnyh-konvectorah-tm-inotec.html; http://aquahouse-zahid.zakupka.com/articles/2245-reduprezhdenie-o-nekachestvennyh-vnutripolnyh-konvectorah-tm-inotec/; http://vnutripolnyy-konvektor-tm-fancoil.inbud.ua/ru/polniu-pressreliz-companii/preduprezhdenie-o-nekachestvennyh-vnutripolnyh-konvectorah-tm-inotec-63247 неправдивою, такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та його торгової марки "Іnotec". Зобов'язати відповідача ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію викладену ним на трьох веб-сайтах мережі Інтернет шляхом публікації на них іншої інформації яка за змістом спростовує викладену на них недостовірну інформацію про торгову марку "Іnotec" та принести свої вибачення її власнику. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 50000,00 грн. моральної шкоди, 294970,72 грн. упущеної вигоди, 15000,00 грн. витрат на послуги адвоката, 9944,41 грн. судового збору та витрати пов'язані з явкою позивача або його представника у судові засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 є власником торгової марки "Іnotec", що підтверджується свідоцтвом на знак для товарів і послуг №114753 зареєстрованим в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 10.11.2009р. (а.с. 14-16, т.1)

Позивач з 2012 року здійснює продаж конвекторів, отриманих від заводу-виробника ТзДВ "Інтерресурси", використовуючи свою Торгову марку "Іnotec" .

Як зазначає позивач в травні 2012 року в мережі Інтернет, на веб-сторінках: http://www.uabuild.com/articles/a-237-preduprezhdenie-o-nekachestvennyh- vnutripolnyh - konvectorah-tm-inotec.html; http://aquahouse-zahid.zakupka.com/articles/2245-reduprezhdenie-o-nekachestvennyh- vnutripolnyh - konvectorah-tm-inotec/; http://vnutripolnyy-konvektor-tm-fancoil.inbud.ua/ru/polniu-pressreliz-companii/preduprezhdenie-o-nekachestvennyh-vnutripolnyh-konvectorah-tm-inotec-63247 було поширено інформацію під заголовком "ПРЕДУПРЕЖДЕНИЕ о некачественных внутрипольных конвекторах ТМ "Іпоtес" .

Як стверджує позивач, вищевказана інформація була доведена невизначеному колу осіб, оскільки поширена в загальнодоступній мережі Інтернет. Факт поширення даної інформації підтверджує відповідною роздруківкою сторінок з Інтернет-сайтів, які додано до позовної заяви. Перебування даної інформації на вищевказаних Інтернет-сайтах станом на вересень-жовтень 2013 року позивач підтверджує висновками експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності. Позивач стверджує, що зазначену вище інформацію розміщено від імені "Торговий дім "Аквахаус-захід", що належить ФОП ОСОБА_3.

Згідно ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. (ст. 94 ЦК України)

Згідно ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Відповідно до ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо (п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України у №1 від 27.02.2009 р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" ).

Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем додано до уточненої позовної заяви скріншоти з веб-сторінок (а.с.92-95) на двох з яких міститься стаття, під заголовком "ПРЕДУПРЕЖДЕНИЕ о некачественных внутрипольных конвекторах ТМ "Іпоtес". Автор поширеної інформації у вищевказаних статтях не зазначений. Біля однієї із статей стоїть логотип "Торговий дім "Аквахаус-захід" (а.с.93), інша стаття не містить зазначеного логотипу, як і не містить імені автора статті.

У наявних в матеріалах справи висновках експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності №180-1/13 від 08.10.2013р., №180-2/13 від 12.09.2013р., №180-3/13 від 12.09.2013р. за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів вказано, що веб-сторінки містять статичні елементи інформаційного наповнення: графічні елементи, що складають оформлення веб-сторінки; гіперпосилання на пов'язані матеріали; інформація у текстовому форматі під заголовком "ПРЕДУПРЕЖДЕНИЕ о некачественных внутрипольных конвекторах ТМ "Іпоtес" (а.с. 23-43, т.1).

З метою встановлення авторства зазначених вище статей, судом першої інстанції було призначено компютерно-технічну експертизу, яку було доручено провести Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. Згідно висновку судової компютерно-технічної експертизи №1045 від 17.04.2015 року, встановити хто саме розмістив цю статтю і хто є автором не виявляється можливим (а.с. 149-151, т.1). У висновку експерта також вказано, що на момент дослідження 2 з 3 досліджуваних сторінок були відсутні.

Враховуючи ст. 277 ЦК України, ст.ст. 4-3, 33 ГПК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про захист ділової репутації шляхом спростування неправдивої інформації, відшкодування моральної шкоди та відшкодування упущеної вигоди повинно бути доведено факт поширення інформації відповідачем.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що через пошук в мережі Інтернет знайшов сторінку Торгового дому "Аквахаус-захід", директором якого зазначено ОСОБА_3, також через іншу особу здійснено закупку конвектора в ТД "Аквахаус-захід" і в отриманих документах вказано, що ОСОБА_3 є одночасно і фізичною особою-підприємцем та директором Торгового дому "Аквахаус-захід", що на його думку, підтверджує авторство відповідача у статтях під заголовком "ПРЕДУПРЕЖДЕНИЕ о некачественных внутрипольных конвекторах ТМ "Іпоtес".

Однак, як зазначає сам скаржник, Торговий дім "Аквахаус-захід" не зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а отже згідно ст. 80 ЦК України не має статусу юридичної особи.

У відповідності до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поданий позов до фізичної особи - підприємця, відтиск печатки якого знаходиться на бухгалтерських документах і договорі поставки може бути доказом поставки ним невстановленій особі конвектора, і жодним чином не підтверджує його авторство, як директора ТД "Аквахаус-захід" зазначених статей.

Наявні в матеріалах справи, надані позивачем докази та висловлені припущення не можуть бути належними та допустимими доказами підтвердження авторства відповідача викладених в інтернеті статей.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.43 ГПК України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та викладеним вище аналізом обставин справи і чинного законодавства, а тому колегією суддів відхилені через їх безпідставність.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

1. Рішення господарського суду господарського суду Львівської області від 28.10.2015 року у справі №914/4612/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Гнатюк Г.М.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 22.01.2016р.