УХВАЛА

26.01.2016Справа № 5011-13/5659-2012
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс СК"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 92 294,82 грн.

За розглядом скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з'явились;

від відповідача (скаржника): Тютюнник С.В. (представник за довіреністю №45/16 від 09.06.2015р.);

від ВДВС: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс СК" звернулося до суду з позовною заявою до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз - України" про стягнення 92 294,82 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. (повне рішення складно 10.03.2015р.) позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 89 490,54 грн., суму 3% річних в розмірі 572,15 грн. та судовий збір в розмірі 1 801,26 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.05.2015р. рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі №5011-13/5659-2012 скасувано в частині стягнення з відповідача 572,15 грн. 3% річних. В цій частині прийнято нове рішення суду, яким відмовлено позивачу у стягненні процентів за користування чужими грошовими коштами. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015р. у справі №5011-13/5659-2012 залишено без змін. Крім того, здійснено новий розподіл судових витрат.

15.05.2015р. Господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 ГПК України було видано відповідні накази на виконання постанови суду апеляційної інстанції.

10.12.2015р. до суду від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, відповідно до якої скаржник просить суд визнати незаконною та скасувати постанову органу виконання судових рішень про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 25.11.2015р. ВП №48155378.

Скарга відповідача обґрунтована тим, що оскаржувана постанова державного виконавця прийнята з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки боржником було в добровільному порядку виконано судове рішення у даній справі до її винесення, що підтверджується доданою до скарги копією платіжного документу. При цьому, скаржник вказує на те, що державним виконавцем не було вчинено жодного, передбаченого законом України «Про виконавче провадження», заходу примусового виконання вказаного судового рішення, а сплив строку, наданого на добровільне виконання рішення суду не є, на його думку, достатньою підставою для стягнення з нього вказаних витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2015р. розгляд скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві в справі №5011-13/5659-2012 призначено на 26.01.2016р.

В судове засідання 26.01.2016р. представники позивача та органу виконання судових рішень не з'явились, проте до суду від органу виконання судових рішень надійшло заперечення з документами на вимогу ухвали суду для долучення до матеріалів справи, в якому викладено клопотання про розгляд скарги за відсутності його представника.

Згідно ст. 1212 ГПК України неявка представника позивача не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України).

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього закону (стаття 19 закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 25 закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

16.07.2015р. Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48155378 та надано боржнику 7-денний строк для самостійного виконання рішення.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник сплатив визначену судовим рішення суму заборгованості в розмірі 89 490,54 грн., що підтверджується доданою до скарги належним чином засвідченою копією платіжного доручення №4136 від 12.10.2015р., тобто після спливу строку на самостійне виконання судового рішення.

20.10.2015р. боржник (скаржник) звернувся до органу виконання судових рішень з заявою про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що ним виконано наказ Господарського суду міста Києва від 15.05.2015р. у даній справі.

Враховуючи те, що у строк, наданий державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, рішення виконано не було, державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 25.11.2015р. ВП №48155378.

Відповідно до ст. 41 закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату, зокрема, виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Як вбачається з наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження у зв'язку з примусовим виконанням судового рішення у даній справі ним виготовлялися, а також пересилалися засобами поштового зв'язку документи виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 6 закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, оцінюючи питання законності винесення постави про стягнення виконавчого збору, суд не вбачає підстав для застосування правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 28.01.2015 р. № 3-217гс14, згідно з якою визначено, що виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Так, вказана постанова була прийнята до внесення змін до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі Закону № 191-VIII від 12.02.2015р., згідно з яким вказану статтю викладено в новій редакції, зокрема, доповнено нормою про те, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. (ст. 43 ГПК України).

У відповідності до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Оскільки, як встановлено матеріалами справи, скаржником не обґрунтовано неправомірності дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, вказану скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві в справі №5011-13/5659-2012.

2. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Морозов С.М.