ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р.Справа № 916/3427/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Ліпчанської Н.В.,

суддів: Гладишевої Т.Я., Головея В.М.

При секретарі судового засідання Кіртоки Л.В.,

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю №13/24-2 від 11.01.2016р.,

представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ"

на рішення господарського суду Одеської області від 22.09.2015р.

у справі №916/3427/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ",

про стягнення 24191565,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" (Далі ПАТ "Одеська ТЕЦ") про стягнення за договором №4002/15-БО-23 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014р. основного боргу у розмірі 9554339,85 грн., пені 3813356,78 грн., 3% річних 199910,57 грн., інфляційних втрат 10623957,98 грн. (а.с. 3-5).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на невиконання Відповідачем умов договору №4002/15-БО-23 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014р. щодо своєчасної та повної оплати поставленого йому природного газу.

Відповідач частково не визнає позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 15.09.2015р., а саме посилається на незаконність нарахування неустойки, зважаючи на положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла на момент порушення справи про банкрутство Відповідача від 01.01.2000р.), та на невірні період і суму боргу при розрахунку інфляційних втрат (а.с.63-66).

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.09.2015р. (суддя Лепеха Г.А.) позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Одеська ТЕЦ" 9554339,85 грн. основного боргу, три відсотки річних у розмірі 199910,57 грн., 10623957,98 грн. втрат від інфляції, 61560,28 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 98-101).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що є місце неналежного виконання зобов'язань з боку Відповідача за договором №4002/15-БО-23 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014р. та не проведено ним оплату заборгованості за поставлений природний газ вчасно та в повному обсязі.

Суд першої інстанції відмовив Позивачу в частині стягнення з Відповідача пені в розмірі 3813356,78 грн. з посиланням на те, що її нарахування здійснено в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, тоді як виходячи зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" пеня за невиконання чи неналежне виконання не нараховується.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду ПАТ "Одеська ТЕЦ" двічі зверталось до суду із апеляційною скаргою, яку ухвалами Одеського апеляційного господарського суду від 16.10.2015р. та 02.11.2015р. повернуто скаржнику у звязку з невиконанням вимог ст. 97 ГПК України.

17 листопада 2015 року до апеляційного суду втретє надійшла апеляційна скарга ПАТ "Одеська ТЕЦ", яку ухвалою суду прийнято до провадження.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що місцевий господарський суд прийняв рішення із порушенням норм матеріального права. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що при розрахунку інфляційних втрат невірно зазначено суми боргу, на які йде нарахування інфляційних втрат (а.с.127-131).

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення господарського суду змінити, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як встановлено місцевим судом, 27.11.2014р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі Продавець) та ПАТ "Одеська ТЕЦ" (далі Покупець) укладено договір №4002/15-БО-23 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), згідно п. 1.1 якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (а.с.37-42).

Зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.175 ГК України.

Пунктом 2.1 Договору сторони визначили, що Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 20400 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим Договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пп. 2.1.1 Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У п.5.2 Договору сторони погодили, що вартість 1000 куб.м. природного газу складає 5568,70грн., крім того ПДВ 20% - 1113,74 грн., всього з ПДВ 6682,44 грн.

Згідно п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.11 Договору він діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Крім того, сторонами до Договору було укладено додаткові угоди №1 від 29.01.2015р., №2 від 16.02.2015р., №3 від 18.03.2015р. №4 від 15.04.2015р., №5 від 26.05.2015р., №6 від 22.06.2015р., якими сторони дійшли взаємної згоди щодо зміни вартості природного газу (а.с.42-47).

За своєю правовою природою договір №4002/15-БО-23 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014р. є договором поставки, а згідно з ч.ч.1, 6 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у ст. 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Необхідно наголосити на положенні ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, за умовами п.3.7 Договору не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, що підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмові формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, поставивши Відповідачу природний газ на загальну суму 90513617,13 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу №1 від 31.01.2015р. на суму 24742906,28 грн., №6 від 28.02.2015р. на суму 23697968,24 грн., №13 від 31.03.2015р. на суму 33228147,10 грн., №18 від 30.04.2015р. на суму 8844595,51 грн. (а.с.48-51).

Зазначені акти містять посилання на договір №4002/15-БО-23 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014р., які підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

Відповідач частково сплатив заборгованість за поставлений йому природний газ у період січень-квітень 2015 року на загальну суму 80959277,28 грн., чого сторони у судовому процесі не заперечували. Внаслідок часткової оплати заборгованість зменшилась до 9554339,85 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України.

Доказів сплати за отриманий газ Відповідач до суду не надав, у звязку з чим судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування заборгованості ПАТ Одеська ТЕЦ перед НАК "Нафтогаз України" у розмірі до 9554339,85 грн., що підлягає стягненню.

Разом з тим, відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання: зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Строк, у межах якого сторони узгодили можливість для звернення до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), в т.ч. щодо стягнення основного боргу, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлений тривалістю у 5 років (п.9.3 Договору).

Приймаючи до уваги проведення несвоєчасних оплат за природний газ, у звязку з чим Відповідачем порушено п. 6.1 Договору, Позивач нарахував пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував Відповідачу 3% річних в сумі 199910,57 грн. та інфляційні витрати у розмірі 10623957,98 грн. відповідно до розрахунку.

Перевіривши розрахунки Позивача щодо нарахування 3% річних апеляційний суд приходить до висновку, що розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо розрахунку інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочення виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочення виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в звязку з неналежним виконанням грошового зобовязання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобовязання протягом місяця. Між тим, саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Перевіряючи розрахунок інфляційних втрат судова колегія встановила той факт, що Позивач при здійсненні розрахунку помилково не враховував суми часткового погашення заборгованості, які здійснювались Відповідачем.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаної помилки при здійсненні розрахунку, розмір інфляційних нарахувань, що підлягає стягненню, становить 9789067,68 грн. замість заявлених 106239577,98 грн.

Щодо пені, заявленої ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до стягнення з ПАТ "Одеська ТЕЦ" слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

У пункті 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, Позивач нарахував Відповідачу пеню в розмірі 3813356,78 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відносно ДП "Одеська ТЕЦ" (правонаступник ПАТ "Одеська ТЕЦ") було порушено справу про банкрутство №17-2-18/01-5010, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи те, що провадження у справі №17-2-18/01-5010 про банкрутство ПАТ "Одеська ТЕЦ" порушено до набрання чинності Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011р. № 4212-VI, дійсно слід застосовувати положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992р. № 2343-XII.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (зі змінами станом до 15.06.2001р.) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Оскільки Позивачем було нараховано суму пені в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, тоді як виходячи зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" пеня за невиконання чи неналежне виконання не нараховується, судова колегія повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача пені.

Зважаючи на вищезазначене, оскаржуване судове рішення слід змінити в частині вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення суми інфляційних втрат, яка підлягає зменшенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 22.09.2015р. по справі №916/3427/15 змінити, виклавши п.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" (65003, м. Одеса, вул. Церковна, 29, код 05471158) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077 (девять мільйонів пятсот пятдесят чотири тисячі триста тридцять девять) грн. 85 коп. основного боргу, 199910 (сто девяносто девять тисяч девятсот десять) грн. 57 коп. - три відсотки річних, 9789067 (девять мільйонів сімсот вісімдесят девять тисяч шістдесят сім) грн. 68 коп. втрат від інфляції, 59038 (п'ятдесят дев'ять тисяч тридцять вісім) грн. 17 коп. судового збору."

3. В решті рішення господарського суду Одеської області від 22.09.2015р. по справі №916/3427/15 залишити без змін.

4. Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.М. Головей

Суддя Т.Я. Гладишева