ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р.Справа № 916/3370/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (доповідач), ОСОБА_2 та ОСОБА_3

(Склад колегії суддів сформовано на підставі автоматизованого розподілу справи між суддями)

при секретарі судового засідання - Станковій І.М.

за участю представників :

ТОВ „Укрекотек не зявився ,

СФГ „Едельвейс-Премєр - ОСОБА_4 (на підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства „Едельвейс-Премєр на рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2015 р. по справі № 916/3370/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрекотек до Селянського фермерського господарства „Едельвейс-Премєр про стягнення 21397,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

13.08.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Укрекотек (далі позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Селянського фермерського господарства „Едельвейс-Премєр (далі відповідач) про стягнення з останнього інфляційних витрат у сумі 12636,90 грн., пені у сумі 8029,68 грн. та 3% річних у сумі 730,82 грн. за період з 20.02.2014 р. по 12.08.2015 р., за неналежне виконання зобовязань за договором підряду № 3 від 20.01.2014 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, зазначив, що 20.01.2014 року між ТОВ "Укрекотек" (підрядник) та СФГ Едельвейс-Премєр (замовник) було укладено договір підряду № 3, відповідно до якого підрядник зобовязався виконати послуги з теплоізоляції пінополіуретаном холодильних камер СФГ Едельвейс-Премєр, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район с. Випасне, комплекс будівель та споруд № 17, а замовник зобовязався передати підрядникові обєкти для виконання робіт, та прийняти якісно виконані роботи та оплатити їх у сумі, передбаченій цим договором. Проте станом на 12.08.2015 р. відповідач взяті на себе зобовязання по договору щодо оплати робіт не виконав, а том приймаючи до уваги положення ст. 625 ЦК України та положення умов договору позивачем нараховані відповідачу 3 % річних, збитки від інфляції та пеня. (а.с. 3).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.08.2015 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 916/3370/15 суддею Панченко О.Л. (а.с. 1)

Відповідач відзив на позов у суді першої інстанції не надавав.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.10.2015 р. справу № 916/3370/15 прийнято до свого провадження суддею Літвіновим С.В. (а.с. 1)

Рішенням господарського Одеської області від 07.12.2015 р. (повний текст якого підписано суддею 14.12.2015 суддею Літвіновим С.В. р.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 7976 (грн. 30коп. пені, 730 грн. 82 коп. 3% річних, 12636 грн. 90коп. втрат від інфляції та 1827 грн. 00 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, з посиланням на норми чинного законодавства України та умови договору, суд зазначив, що факт порушення відповідачем зобовязань щодо оплати робіт у встановлені строки підтверджується наявними у справі доказами, а відтак позивач мав правові підстави для нарахування відповідачу пені,3% річних та втрат від інфляції. Однак суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок пені, не відповідає вимогам договору (п.2.1.) щодо розміру пені та періоду її нарахування, в звязку з чим судом самостійно здійснено перерахунок пені , відповідно до якого загальний розмір пені який підлягає задоволенню становить 7976,30грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних у розмірі 730,82 грн. та індекс інфляції в сумі 12636,90грн., суд зазначив наступне. Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, судом встановлено, що надані розрахунки не відповідають вимогам договору (п.2.1) щодо періоду розрахунку 3% річних та інфляції, в звязку з чим судом самостійно здійснено перерахунок 3% річних та індексу інфляції відповідно до якого загальний розмір 3% річних становить 765,61 грн., а втрат від інфляції - 12 710,60 грн..

Проте, враховуючи, що у суду відсутні повноваження щодо збільшення позовних вимог, а таке право відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України належить виключно позивачу, суд не виходить за межі позовних вимог та приймає заявлені до стягнення позивачем суми 3% річних та інфляційних нарахувань в розмірі 730,82 грн. та 12 636,90 грн., відповідно, які ним безпосередньо заявлені у позові. (а.с. 59-64)

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням місцевого суду відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та ухвали нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач (скаржник) зазначив, що позивач отримав від відповідача 8 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.09.2015 р. № 180 і відповідно відповідач не має заборгованості за Договором,

Отже, оскільки предметом судового процесу було стягнення пені, 3% річних та інших санкцій на підставі нібито невиконаних боргових зобов'язань відповідача, яких насправді не існує, то рішення по справі має бути скасованим та винесено нове, яким в задоволенні цих вимог слід відмовити, через те, що пеня та інші штрафні санкції є похідним та вторинним від боргу, якого не існує.

Скаржник також зазначає, що усі доводи представник відповідача не надав в суді першої інстанції, оскільки був позбавлений цього через відмову судді у надані права на ознайомлення з матеріалами справи та надання часу для підготовки відзиву на позов.

Місцевий господарський суд при винесенні даного рішення не мав належного доказу про погашення боргу, що ліквідує об'єкт для вирахування штрафних санкцій.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.12.2015 р. вищезазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.02.216 р. об 11:00 год., про що учасники процесу, згідно приписів ст. 98 ГПК України, належним чином повідомлялись.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи і суд прийняв рішення про розгляд справи за його відсутністю.

Оскільки представник скаржника не заявив клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами така фіксація не здійснювалась, але вівся протокол судового засідання.

Заявлене скаржником клопотання про залучення до матеріалів справи доказів, а саме платіжних доручень № 151 від 16.12.2015 р., № 180 від 28.09.2015 р., № 10 від 11.07.2014 р., № 04.06.2015 р., судом апеляційної інстанції задоволено в порядку ст. 101 ГПК України.

Суд відхилив клопотання представника скаржника про залучення до матеріалів справи договору підряду №6 від 1.04.2011р. укладеного з Крестьянським фермерським господарством «Волонець» з доданими до нього документами, оскільки цей договір та його виконання не входить до предмету цього спору і відповідно не може бути доказом по справі.

Суд відхилив клопотання представника скаржника про виклик для дачі пояснень в порядку ст. 30 ГПК України керівника позивача щодо здійснення розрахунків по заборгованості, оскільки факт здійснення розрахунків повинен підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами, які наявні в матеріалах справи, а не усними поясненнями керівника позивач.

Представник скаржника в усних поясненнях наданих суду підтримав скаргу і просив її задовольнити, а саме скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову в повному обсягу.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглянувши відповідно до приписів ст.101 ГПК України справу повторно, в повному обсягу, заслухавши усні представника скаржника (відповідача), обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Матеріали справи свідчать, що 20.01.2014 року між позивачем (за договором підрядник) та відповідачем (за договором замовник) було укладено договір підряду № 3 (далі договір), відповідно до якого підрядник зобовязався виконати послуги з теплоізоляції пінополіуретаном холодильних камер СФГ Едельвейс-Премєр, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район с. Випасне, комплекс будівель та споруд № 17, а замовник зобовязався передати підрядникові обєкти для виконання робіт, та прийняти якісно виконані роботи та оплатити їх у сумі, передбаченій цим договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість робіт за вказаним договором становить: 9,64 куб.м. Х 2 800,00 грн./м3 = 27 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 4 500,00 грн. та сплачується замовником підряднику авансовим платежем в розмірі 100% від вартості робіт за договором, протягом тридцяти робочих днів після підписання договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника.

Згідно п. 3.4 договору замовник зобовязаний не пізніше 2-х календарних днів після отримання від підрядника повідомлення про завершення робіт за договором направити уповноважених представників на приймання виконаних робіт на обєкті та забезпечити приймання обєкта в порядку, установленому чинним законодавством.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у випадку порушення зобовязання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України. Порушення договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору або діючим законодавством України (пп. 4.1.1 договору).

Відповідно п. 4.2 договору, при прострочені сплати авансу і прострочені розрахункових платежів за виконані роботи за договором замовник сплачує підряднику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за весь час прострочення.

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Проаналізувавши зміст договору суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цей договір за своєю правовою природою є договором підряду, а відтак у правовідносинах сторін за цим договором, крім його умов, слід враховувати загальні норми зобовязального права та норми гл. 61 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем було складено акт за грудень 2014 р. про приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 27 000грн.,що свідчить про те, що позивач виконав взяті за договором зобовязання в повному обсягу.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приймаючи до уваги приписи норм вищевказаних правових норм статей та положення п.2.1. договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідач повинен був здійснити авансування робіт за Договором в розмірі 100% в строк до 03.03.2014 р виходячи з дати підписання договору - 20.01.2014р. + тридцять робочих днів з дати підписання Договору.

З матеріалів справи вбачається та це встановив та дослідив місцевий господарський суд, а саме з виписки по основному рахунку за 24.01.2014 р., що відповідач перерахував на користь позивача 5000,00 грн., а 11.07.2014 р. ще 3000,00 грн., тобто загалом перерахував грошові кошти у сумі 8000,00 грн.. (а.с. 18-19)

З матеріалів справи також вбачається, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 р. по справі № 916/1515/15-г позові вимоги ТОВ „Укрекотек були задоволені в повному обсязі, стягнуто з СФГ „Едельвейс-Премєр заборгованості за договором підряду № 3 від 20.01.2013 р. в сумі 19 000 грн.

Встановлені при розгляді вищезазначеної справи обставини, які свідчать про порушення відповідачем умов договору, щодо строків та повної оплати робіт та наявності в нього заборгованості по цієї оплаті, згідно приписів ст.35 ГПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи і відповідно є належним та достатнім доказом порушення відповідачем умов договору.

В матеріалах справи також наявне платіжне доручення № 221 від 30.04.2015 р. на суму 8000,00 грн. та платіжне доручення № 1 від 04.06.2015 р. на суму 3500,00 грн., з яких вбачається, що відповідач перерахував зазначені у них кошті на користь позивача на виконання умов договору. (а.с. 20)

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач здійснив часткову оплату за надані позивачем послуги, саме сплативши позивачу в 2014 році 8000,00 грн., а в 2015 р. ще сплатив 11500,00 грн.

З викладено вбачається, що відповідач у порушення умов Договору не здійснив у встановлені п.2.1. договору строки авансовий платіж у розмірі 100%, а частково, з пропуском строків розраховувався за роботи та з нього стягувалась заборгованість за роботи в судовому порядку, тобто порушив умови Договору та приписи чинного законодавства, щодо належного (своєчасного та в повному обсягу) виконання зобовязань.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2 сторони обумовили, що при прострочені сплати авансу і прострочені розрахункових платежів за виконані роботи за договором замовник сплачує підряднику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а також пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за весь час прострочення.

Судом першої інстанції вимоги позивача щодо стягнення пені задоволено частково та стягнуто з відповідача 7976,30 грн. пені. за період з 04.03.2014 р. по 12.08.2015 р.

Суд апеляційної інстанції здійснив власний перерахунок пені та дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги саме в такому розмірі та саме за цей період часу, оскільки як зазначалось вище відповідач здійснював погашення наявної за ним заборгованості частково на протязі двох років, а тому підстав для задоволення вимог викладених в апеляційній скарзі не має, оскільки висновки місцевого господарського суду підтверджені доказами наявними в матеріалах справи.

Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 730,82 грн. та індекс інфляції в сумі 12636,90 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд задовольнив вимогу позивача.

Суд апеляційної інстанції здійснив власний перерахунок 3% річних та дійшов висновку про обґрунтоване задоволення місцевим господарським судом 3% річних у сумі 730,82 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції перевірив нараховані позивачем та задоволені судом першої інстанції збитки від інфляції та дійшов висновку також про їх обґрунтоване задоволення у сумі 12636,90 грн..

Щодо доводів скаржника стосовно того, що позивач отримав від нього 8 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.09.2015 р. № 180, тобто заборгованість відсутня і у звязку з відсутністю заборгованості немає правових підстав на стягнення з нього пені, 3% річних та інфляційний втрат, оскільки ці стягнення є похідними від вимоги про стягнення заборгованості, то суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи та це встановлено судом першої інстанції, що на час подачі позову у відповідача була заборгованість за договором. Позивач приймаючи до уваги те, що відповідач своєчасно умови договору не виконав, здійснив нарахування штрафних санкцій до 12.08.2015 р., тобто до сплати відповідачем 28.09.2015 р. решти заборгованості, а тому у позивача було право на нарахування відповідачу зазначених у позові стягнень.

Факт сплати заборгованості не може бути підставою для відмови в стягненні пені, 3% річних та інфляційний втрат, оскільки відповідач прострочив встановлені договором строки оплати робіт.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивач з урахування здійсненого цим судом перерахунком, щодо строків та розміру заявлених до стягнення сум.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 22.03.2012р. Про судове рішення рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному зясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що бе руть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України Одеській апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2015 р. у справі № 916/3370/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства „Едельвейс-Премєр - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Суддя доповідач : М.А. Мирошниченко

Судді: О.Л. Воронюк

ОСОБА_3