ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016р. Справа№ 914/3718/15

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Полюхович Х.М.

Позивач: Приватне підприємство «Майстер-РоС» (79053, м.Львів, вул.Княгині Ольги, 102/40, ідентифікаційний код 32713102)

Відповідач: Будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м.Львова (81131, Львівська обл., Пустомитівський р.-н, с.Солонка, вул.Повітряна, 5, ідентифікаційний код 23947794)

про стягнення заборгованості за договором

ціна позову: 238404,52грн.

Представники:

Позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність б/н від 20.10.2015р.);

Відповідача: не зявився

Суть спору:

Приватне підприємство «Майстер-РоС» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м.Львова про стягнення заборгованості за договором на ремонт і технічне обслуговування ліфтів та обладнання диспетчерських систем; ціна позову 268348,31грн., в тому числі 267273,21грн. основного боргу та 1075,10грн. пені.

29.10.2015р. ухвалою Господарського суду Львівської області (суддя Кітаєва С.Б.) порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 10год. 30хв. 16.11.2015р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі від 16.11.2015р., 07.12.2015р. та від 21.12.2015р.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області від 28.12.2015р. №1172 з врахуванням тимчасової непрацездатності судді Кітаєвої С.Б. призначено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.12.2015р., визначено суддю-головуючого ОСОБА_2

В судовому засіданні, яке відбулось 28.12.2015р., судом у відповідності до вимог ст.77 ГПК України оголошено перерву до 20.01.2016р.

Представникам Сторін по явці оголошено права та обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду по даній справі, які скеровані Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20,22,28,38,59 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив суд позовні вимоги задоволити з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Впродовж розгляду справи Позивачем подано суду наступні документи: довіреності на право здійснення представництва; 13.11.2015р. Позивачем подано заяву (вх.№5302/15) про уточнення позовних вимог, згідно якої Позивач просить стягнути з Відповідача 237273,21грн. основного боргу та 1131,31грн. пені, заява прийнята судом (ухвала від 16.11.2015р.); акт звірки взаємних розрахунків з описом вкладення; копії виписок з рахунку Позивача; розрахунок пені від 21.12.2015р. (вх.№55627/15); довідку ПАТ «Кредобанк» від 03.12.2015р. №143-42860/15 про надходження коштів від Відповідача; заяву (клопотання) від 20.01.2016р. (вх.№266/16) про уточнення (зменшення) розміру позовних вимог, яка прийнята судом як заява про відмову від позову в частині стягнення 1131,31грн. пені.

При цьому, розглянувши заяву Позивача заяву (клопотання) від 20.01.2016р. (вх.№266/16) про уточнення (зменшення) розміру позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.п.3.10 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із змінами та доповненняи), що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Проте, у заяві (клопотанні) від 20.01.2016р. (вх.№266/16) про уточнення (зменшення) розміру позовних вимог Позивач відмовився від позовної вимоги щодо стягнення пені, залишивши позовну вимогу про стягнення основного боргу.

Відтак, враховуючи вимоги, що були заявлені Позивачем в позовній заяві (з врахуванням прийнятої 16.11.2015р. заяви про зменшення розміру позовних вимог), суд розцінює подану заяву як заяву про відмову від позову в його частині.

Розгляд справи продовжується з врахуванням заяви про відмову від позовної вимоги щодо стягнення пені від 20.01.2016р.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази того, що в силу вимог ч.6 ст.22, ст.78 ГПК України відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси (у тому числі юридичної чи фізичної особи, яка не є учасником даного судового процесу). Судом розяснено Позивачу наслідки відповідної процесуальної дії.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; вимог ухвал Господарського суду Львівської області по даній справі не виконав, в тому числі відзиву на позовну заяву не подав, та не повідомив про причини невиконання вимог ухвал.

В судовому засіданні 28.12.2015р. представник Відповідача ОСОБА_3 усно проти позовних вимог не заперечив, проте, жодного документу з даного приводу через канцелярію суду не надав.

Протягом розгляду справи Відповідачем подано суду наступні документи: клопотання від 16.11.2015р. (вх.№49332/15) про відкладення розгляду справи; довіреність на право здійснення представництва від 28.12.2015р. б/н.

Крім того, судом 21.12.2015р. отримано спеціальний витяг з ЄДРПОУ на Відповідача.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З врахуванням вищенаведеного суд зазначає про можливість вирішення спору в порядку ст.75 ГПК України за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Сторін, суд встановив наступне.

Щодо стягнення 237273,21грн. боргу та 1131,31грн. пені.

01.04.2015р. між Позивачем (ОСОБА_4) та Відповідачем (Замовник) укладено договір №10/15 на ремонт і технічне обслуговування ліфтів та обладнання диспетчерських систем (далі Договір), відповідно до п.1.1 якого, Замовник доручає, а ОСОБА_4 приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів і диспечерських систем на обєктах Замовника відповідно з Додатком №1, який є невідємною частиною цього Договору; повне технічне обслуговування включає в себе весь комплекс ремонтних, регламентних робіт, що забезпечує справну, надійну експлуатацію ліфтів і диспетчерських систем, а також нагляд за безпечною їх експлуатацією; часткове обслуговування включає в себе виконання тих же ремонтних робіт, за виключенням регламентних.

Згідно п.2.1 Договору, щомісячна оплата робіт згідно з цим Договором визначена узгодженням Сторін та на день його складання з урахуванням ПДВ складає: 51516,72грн., в т.ч.20% ПДВ 8586,12грн.

Відповідно до п.3.2.1 Договору, Замовник зобовязаний своєчасно вносити плату за технічне обслуговування ліфтів та обладнання диспечерських систем після підписання акту-рахунку за місяць за згодою сторін.

Згідно п.п.5.1, 5.2, 5.3 Договору (Порядок розрахунків), у кінці поточного місяця ОСОБА_4 дає Замовнику акт-рахунок виконаних з робіт з зазначенням їх вартості (відкорегований за згодою Сторін); Замовник підписує Акт-рахунок, засвідчує підпис печаткою і у 3-денний термін повертає один примірник ОСОБА_4; на підставі підписаних актів-рахунків Замовник оплачує виконані роботи не пізніше десятого числа наступного місяця.

Відповідно до п.7.1 Договору, Договір набуває сили з дня його підписання сторонами і діє на протязі 3/трьох/років.

Договір підписано та скріплено відбитками печаток Сторін. Також, Сторонами підписано та скріплено відбитками печаток передбачені Договором Додатки №1.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.04.2015р., який підписаний та скріплений відбитками печаток Сторін, на момент укладення Договору між Сторонами існувало нульове сальдо.

Відповідно до Актів-рахунків №4 за квітень 2015р. на суму 17483,13грн. з ПДВ, №4 за квітень 2015р. на суму 9496,48грн. з ПДВ, №4 за квітень 2015р. на суму 20227,68грн. з ПДВ, №5 за травень 2015р. на суму 17120,03грн. з ПДВ, №5 за травень 2015р. на суму 9456грн. з ПДВ, №5 за травень 2015р. на суму 18631,45грн. з ПДВ, №6 за червень 2015р. на суму 17075,76грн. з ПДВ, №6 за червень 2015р. на суму 9252,31грн. з ПДВ, №6 за червень 2015р. на суму 18562грн. з ПДВ, №7 за липень 2015р. на суму 16977,86грн. з ПДВ, №7 за липень 2015р. на суму 9374,75грн. з ПДВ, №7 за липень 2015р. на суму 18678,43грн. з ПДВ, №8 за серпень 2015р. на суму 17159,68грн. з ПДВ, №8 за серпень 2015р. на суму 9369,38грн. з ПДВ, №8 за серпень 2015р. на суму 18248,80грн. з ПДВ, №9 за вересень 2015р. на суму 17405,25грн. з ПДВ, №9 за вересень 2015р. на суму 9232,88грн. з ПДВ, №9 за вересень 2015р. на суму 18521,34грн. з ПДВ, Позивачем виконано робіт та надано послуг Відповідачу, а останнім такі беззастережно прийняті, за період з квітня 2015р. по вересень 2015р. на загальну суму 272273,21грн., що підтверджується підписами та відбитками печаток представників Відповідача на кожному з Актів-рахунків.

При цьому суд зазначає, що підписання покупцем актів-рахунків, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами ч. 1 ст. 692 ЦК України. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012).

Представник Позивача в судовому засіданні 28.12.2015р. зазначив, що Відповідачу неодноразово адресувались вимоги про сплату боргу, що підтвердив і представник Відповідача, проте, Відповідач борг не погасив.

Згідно доводів Позивача, Відповідачем здійснено часткові оплати наданих послуг та виконаних робіт згідно Актів-рахунків на загальну суму 35000грн. Наведене підтверджується текстом позовної заяви, заявою про уточнення позовних вимог вх.№5302/15 від 13.11.2015р., актом звірки взаємних розрахунків від 03.11.2015р., виписками з банківського рахунку Позивача.

Відповідач у судовому засіданні 28.12.2015р. усно позовні вимоги визнав, проте, ні заяви про визнання позову, ні відзиву на позовну заяву не подав.

З врахуванням вищенаведеного суд зазначає, що борг Відповідача перед Позивачем станом на час вирішення справи складає 237273,21грн.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У ч.1 ст.509 ЦК України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що зібраними по справі доказами доведено порушення Відповідачем зобовязання щодо оплати 237273,21грн. боргу Позивачу; беручи до уваги те, що Відповідач не заперечив наявність 237273,21грн. боргу за Договором перед Позивачем; враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази відсутності у Відповідача 237273,21грн. боргу за Договором перед Позивачем, чи здійснення повної або часткової оплати такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 237273,21грн. боргу підлягають до задоволення. Провадження ж в частині стягнення 1131,31грн. пені слід припинити на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до вимог ст.4.-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

20.01.2016 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.01.2016р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент винесення рішення), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Судом встановлено, що розмір заявлених первісних позовних вимог 268348,31грн., заявою Позивача про зменшення розміру позовних вимог від 13.11.2015р. вх.№5302/15 зменшено розмір позовних вимог до 238404,52грн., така прийнята судом, сума сплаченого Позивачем згідно платіжних доручень від 22.10.2015р. №165 на суму 1218грн. та від 26.10.2015р. №166 на суму 2807,22грн. судового збору становить 4025,22грн. Проте, суд зазначає, що Позивачем станом на час вирішення спору не подано клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору, а відтак, в суду відсутні правові підстави для вирішення питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору. При цьому суд зазначає, що наведене не позбавляє Позивача права звернутись з таким клопотанням в порядку, визначеному ГПК України та ЗУ «Про судовий збір».

Виходячи з наведеного та керуючись нормами ст.ст. 4-3, 4-7, 20, 22, 28, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 69, 75, 80, 82-87, 115-116 ГПК України, - суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м.Львова (81131, Львівська обл., Пустомитівський р.-н, с.Солонка, вул.Повітряна, 5, ідентифікаційний код 23947794) на користь Приватного підприємства «Майстер-РоС» (79053, м.Львів, вул.Княгині Ольги, 102/40, ідентифікаційний код 32713102) 237273,21грн. основного боргу, 3559,10грн. судового збору.

3. В частині стягнення 1131,31грн. пені провадження у справі припинити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.