ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа № 920/1075/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №28/09-15 від 28.09.15)

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №5523 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 09.11.15 у справі № 920/1075/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шалигинське", с.Шалигіне Глухівського району Сумської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛКА-ТРАНС" в особі філії "Конотопський молзавод", м.Конотоп Сумської області,

про стягнення 1307916,66 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 09.11.15 (суддя Зайцева І.В.) повністю задоволено позовні вимоги позивача та на його користь стягнуто з відповідача 439152, 28 грн. основного боргу, 100124,71 грн. пені, 176100,06 грн. інфляційних збитків, 6027,82 грн. 3% річних за неналежне виконання умов договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 02.01.14; 503465,10 грн. основного боргу, 36798,31 грн. пені, 44127,24 грн. інфляційних збитків, 2121,14 грн. 3% річних за неналежне виконання умов договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 01/01-15 від 01.01.15; 26158,33 грн. судового збору.

Відповідач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. На думку відповідача, приймальні квитанції, які судом першої інстанції покладені в основу прийнятого рішення, не мають доказової сили, оскільки не містять всіх обовязкових реквізитів, передбачених нормативним актами, що регламентують порядок видачі таких первинних документів. Окрім того зазначає про відсутність у матеріалах справи довіреностей на отримання товару, про не зазначення у наданих документах посади осіб, які отримували товар. Зважаючи на вищенаведені обставини, на думку відповідача, надані позивачем до позову документи не є належними доказами та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.15 вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 12.01.16. Запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: відповідачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; позивачу - відзив на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

04.01.16 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що надані ним до позову докази (зокрема, копії приймальних квитанцій з копіями спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини) є належними доказами на підтвердження факту поставки товару за спірним договором. Також посилається на акт звірки взаєморозрахунків від 15.06.15 та здійснення відповідачем часткової оплати за отриманий товар, що, на думку позивача, також є доказом визнання факту отримання товару. Позивач не заперечує факту видачі відповідачеві товару за відсутності довіреностей на його отримання, однак вказує, що відповідне не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не може заперечувати таку господарську операцію.

Присутній у судовому засіданні 12.01.16 представник позивача підтримав викладену ним у відзиві на апеляційну скаргу правову позицію.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання 12.01.16 (повідомлення відділення зв'язку про вручення ТОВ "МАЛКА-ТРАНС" в особі філії "Конотопський молзавод" копії ухвали від 07.12.15 долучено до матеріалів справи), вимог ухвали від 07.12.15 не виконав, пояснень в обґрунтування своєї позиції у справі та доказів на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі, не надав, не направив представника в судове засідання 12.01.16 та не повідомив суд про причини його неявки.

В судовому засіданні 12.01.16 з метою надання учасниками процесу обґрунтованих пояснень (в т.ч. з питань, що виникли під час розгляду справи), та у відповідності з приписами ч.3 ст.4-3 ГПК України, з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, розгляд справи відкладено на 28.01.16 об 11:30 год.

Запропоновано учасникам процесу не пізніше, ніж за три дні до судового засідання, надати суду:

позивачу - обґрунтований розрахунок сум пені, річних та інфляційних з урахуванням п.2.3 договорів від 02.01.14 та від 01.01.15 (в редакції протоколів розбіжностей до вказаних договорів), докази сплати відповідачем заборгованості за лютий 2015 року в сумі 400000,00 грн., пояснення та докази щодо віднесення ПДВ зі спірних операцій у 2014 - 2015 роках до складу податкових зобов'язань ТОВ "Шалигинське" (копію свідоцтва платника ПДВ або витяг з реєстру платників ПДВ, декларації з ПДВ з додатком №5 за спірні періоди, податкові накладні за 2014 рік та реєстр податкових накладних за вказаний період, податкові накладні за 2015 рік із доказами їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних - із розшифровкою зазначених у вказаних документах відомостей), пояснення та докази з інших питань, що були предметом розгляду в судовому засіданні 12.01.16;

відповідачу - виконати вимоги ухвали суду від 07.12.15, також надати письмові пояснення з питання: чи визнає ТОВ "МАЛКА-ТРАНС" в особі філії "Конотопський молзавод" факт отримання від ТОВ "Шалигинське" товару за договорами від 02.01.14 та від 01.01.15 і його часткової оплати; обгрунтування щодо ненадання відповідачем довіреностей своїм працівникам на отримання товару від позивача; пояснення та докази щодо віднесення ПДВ зі спірних операцій у 2014 - 2015 роках до складу податкового кредиту відповідача (копію свідоцтва платника ПДВ або витяг з реєстру платників ПДВ, декларації з ПДВ з додатком №5 за спірні періоди, податкові накладні за 2014 рік та реєстр податкових накладних за вказаний період, податкові накладні за 2015 рік із доказами їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних - із розшифровкою зазначених у вказаних документах відомостей), інші пояснення та докази, які відповідач вважає за необхідне надати.

22.01.16 позивачем надано до суду письмові пояснення щодо проведення розрахунків стягуваних сум разом з уточненими розрахунками, а також виписки банку про надходження грошових коштів у спірний період.

25.01.16 позивачем надано суду письмові пояснення на виконання вимог суду апеляційної інстанції щодо віднесення ПДВ зі спірних операцій у 2014 - 2015 роках до складу податкових зобов'язань ТОВ "Шалигинське", копії свідоцтва платника ПДВ та витягу з реєстру платників ПДВ, декларації з ПДВ з додатком №5 за спірні періоди, податкові накладні за 2014 рік та реєстр податкових накладних за вказаний період, податкові накладні за 2015 рік із доказами їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних - із розшифровкою зазначених у вказаних документах відомостей.

Таким чином, позивачем вимоги суду апеляційної інстанції виконані у повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні 28.01.16 представник позивача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання 28.01.16 (повідомлення відділення зв'язку про вручення ТОВ "МАЛКА-ТРАНС" в особі філії "Конотопський молзавод" копії ухвали від 12.01.16 долучено до матеріалів справи), вимог ухвал від 07.12.15 та від 12.01.16 не виконав, пояснень в обґрунтування своєї позиції у справі та доказів на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі, не надав, не направив представника в судове засідання 28.01.16 та не повідомив суд про причини його неявки.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Предметом позовних вимог позивача є стягнення з відповідача 942617,38 грн. основного боргу за укладеними між сторонами договорами на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 02.01.14 та від 01.01.15, 220227,30 грн. інфляційних втрат, 136923,02 грн. пені, 8148,96 грн. 3% річних, а також судових витрат, повязаних з розглядом справи (26158,33 грн. судового збору).

Як свідчать матеріали справи, вірно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, 02.01.14 між ТОВ Шалигинське (продавець, позивач у справі) та ТОВ "МАЛКА-ТРАНС" в особі філії Конотопський молзавод (покупець, відповідач) було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) б/номеру з протоколом розбіжностей від 22.01.14.

01.01.15 між ТОВ Шалигинське (продавець, позивач у справі) та ТОВ "МАЛКА-ТРАНС" в особі філії Конотопський молзавод (покупець, відповідач) було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 01/01-15 з протоколом розбіжностей від 01.01.15.

Обидва договори та протоколи розбіжностей містять умови, одинакові за змістом.

Відповідно до п. 1.1 договорів продавець (позивач) зобовязався в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві (відповідачеві) сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97 (надалі товар), а покупець зобовязався прийняти та оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.3 договорів (в редакції протоколу розбіжностей) приймання продукції покупцем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України щоденно у визначений час, окремими партіями.

Умовами укладених між сторонами договорів встановлено ціну та порядок розрахунків, а також інші умови, необхідні для договорів купівлі-продажу. Зокрема, пунктом 2.3 договорів (в редакції протоколу розбіжностей) визначено, що розрахунок за товар покупець проводить не пізніше як через 15 календарних днів із дня одержання товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Наявні у справі докази (копії приймальних квитанцій з копіями спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини, податкові накладні та декларації з ПДВ з додатком №5 за спірні періоди, виписки з банківських рахунків про часткову оплату) свідчать про те, що у період з січня 2014 року по грудень 2014 року позивачем на адресу відповідача відвантажено товарної продукції (молока) на загальну суму 3040782,10 грн., з яких відповідачем оплачено (з урахуванням сум дотації) 2601629,82 грн.

Таким чином, залишок несплаченої заборгованості за 2014 рік складає 439152,28 грн., що складається із 410567,14 грн. заборгованості за грудень 2014 року та 28585,14 грн. залишку заборгованості за листопад 2014 року.

Так само, наявні у справі докази (копії приймальних квитанцій з копіями спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини, податкові накладні та декларації з ПДВ з додатком №5 за спірні періоди, виписки з банківських рахунків про часткову оплату) свідчать про те, що у період з січня 2015 року по червень 2015 року позивачем на адресу відповідача відвантажено товарної продукції (молока) на загальну суму 2196465,10 грн., з яких відповідачем оплачено 1693000,00 грн.

Таким чином, залишок несплаченої заборгованості за 2015 рік складає 503465,10 грн., що складається із 121739,10 грн. заборгованості за червень 2015 року та 381726,00 грн. залишку заборгованості за травень 2015 року.

Загалом сума несплаченої заборгованості складає 942617,38 грн. (439152,28 грн. за 2014 рік та 503465,10 грн. за 2015 рік).

Колегією суддів перевірені розрахунки позивача та встановлено відповідність їх фактичним обставинам справи. При цьому колегією суддів встановлено, що в платіжних документах на оплату відповідачем зазначалося те, що оплата здійснюється за молоко згідно з договором від 01.01.14 чи від 01.01.15, а відтак, позивачем правомірно зараховувалися кошти в рахунок оплати за конкретний договір, у звязку з чим відповідач має заборгованість як за 2014 рік, так і за 2015 рік.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не заперечує ані факту отримання товару, ані факту його часткової оплати, однак посилається на недоліки у заповненні приймальних квитанцій (зокрема, на те, що у таких квитанціях не вказано посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, відсутнє посилання на будь-яку довіреність, а в графі отримав міститься лише підпис невстановлених осіб. Окрім того, зазначає про відсутність у матеріалах справи довіреностей на отримання товару.

Колегія суддів зазначає, що відповідні недоліки дійсно мають місце. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідні недоліки допущені безпосередньо працівниками відповідача, оскільки саме він складав та надавав позивачу приймальні квитанції, що підтверджують факт отримання товару. При цьому такі приймальні квитанції містять печатку відповідача та відповідачем не надано доказів того, що відповідна печатка у нього була викрадена, втрачена, знищена тощо.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що, як встановлено вище, аналогічні приймальні квитанції, незважаючи на недоліки в їх заповненні, оплачувались відповідачем (усього ним оплачено майже 85% отриманої у 2014 році продукції та майже 80% отриманої у 2015 році продукції).

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме відповідачем допущено порушення положень ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 N 88, а саме, відповідачем не зазначено всіх обовязкових реквізитів у первинних бухгалтерських документах (зокрема, приймальних квитанціях). І саме відповідачем, в порушення положень вищенаведених нормативних актів, не оформлювалися та не надавалися позивачеві довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Колегія суддів зазначає, що позивачем також в порушення вищенаведених нормативних актів відпуск продукції відповідачу здійснювався без отримання у нього довіреностей та за відсутності обовязкових реквізитів у приймальних квитанціях.

Разом з тим, відповідне не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення суми основного боргу, оскільки сукупністю доказів у справі встановлено факт поставки продукції. Зокрема, вказаний факт підтверджується приймальними квитанціями на закупівлю молочної сировини (копії яких наявні в матеріалах справи), що виписувалися відповідно до Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01.07.02. Пунктами 1.1, 1.2, 1.3, 2.1 цієї Інструкції визначено, що приймальна квитанція це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1TH (MC) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України щодо застосування ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", викладеною в постанові від 29.04.15 у справі №903/679/14, копію якої надано позивачем на підтвердження заперечень проти апеляційних вимог відповідача (т.3, а.с.145). Колегія суддів враховує вищевказану правову позицію Верховного Суду України в силу приписів ст.111-28 ГПК України, якою встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Про отримання відповідачем від позивача продукції згідно з укладеними договорами свідчить також факт її часткової оплати відповідачем, відображення спірних операцій у податковому обліку позивача тощо. Окрім того, відповідач не заперечує факт отримання продукції, а лише посилається на недоліки в оформлені первинних документів.

Зважаючи на усе вищенаведене та положення ст. ст. 526, 530, 610, 629, 655 ЦК України, ст. 193, 222 ГК України, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що позивачем належними та допустимим доказами доведено факт укладення договорів між ним та відповідачем, факт поставки та часткової оплати продукції та факт порушення відповідачем своїх зобовязань щодо оплати отриманого товару і наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 942617,38 грн. (439152,28 грн. за 2014 рік та 503465,10 грн. за 2015 рік).

Відтак, позовні вимоги в цій частині вимог є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції. Відповідачем ані у суді першої, ані у суді апеляційної інстанції належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних: суд першої інстанції задовольнив вказані вимоги у повному обсязі, посилаючись на обґрунтованість доводів та розрахунків позивача.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно правомірності нарахування інфляційних втрат, відсотків річних та пені, оскільки відповідне право позивача передбачено як положеннями чинного законодавства (ст. ст. 230, 232 ГК України, ст. 549 ЦК України, ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 2921-ІІІ від 10.01.02), так і положеннями укладених між сторонами договорів.

Так, зокрема, п. 4.1 договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 02.01.14 визначено, що у випадку порушення зобовязання, що виникає з даного договору, винна сторона несе відповідальність, визначену чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом даного договору (п.п. 4.1.1).

Згідно п. 4.2 договору за несвоєчасне, понад встановлений даним договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу.

Аналогічна відповідальність сторін за порушення умов договору передбачена і розділом 4 договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 01.01.15 № 01/01-15.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при перевірці розрахунків позивача не були виявлені неточності та невідповідність даних розрахунків фактичним обставинам справи, що, в свою чергу призвело до необґрунтованого задоволення частини позовних вимог.

Так, як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем нараховано за неналежне виконання умов договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 02.01.14 та заявлено до стягнення 100124,71 грн. пені за період з 01.01.15 по 16.06.15, 176100,06 грн. інфляційних втрат за січень-травень 2015 року, 6027,82 грн. 3% річних за період з 01.01.15 по 16.06.15. Відповідні суми нараховані на суму боргу за 2014 рік у розмірі 439152,28 грн.

Однак, у даному випадку позивачем та судом першої інстанції не враховано, що відповідна сума заборгованості складається із 410567,14 грн. заборгованості за грудень 2014 року та 28585,14 грн. залишку заборгованості за листопад 2014 року.

Як встановлено вище, умовами укладеного між сторонами договору (п. 2.3 в редакції протоколу розбіжностей) визначено, що розрахунок за товар покупець проводить не пізніше як через 15 календарних днів із дня одержання товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Зважаючи на те, що приймальні квитанції за листопад та грудень 2014 року датовані останнім днем відповідних місяців (т. 1, а.с. 222, 239), оплата по ним мала бути здійснена по 15.12.14 та 15.01.15 включно. Відповідно, прострочка мала місце з 16.12.14 за зобовязаннями листопада та з 16.01.15 - за зобовязаннями грудня 2014 року.

Зважаючи на вищенаведене, судом апеляційної інстанції згідно з базою даних "Законодавство" здійснено перерахунок спірних сум інфляційних, річних та пені (в межах предмету та підстав позову та передбаченого ст. 232 ГК України періоду нарахування пені) та встановлено наступне.

Право на нарахування інфляційних, річних та пені на суму боргу 28585,14 грн. (залишку заборгованості за листопад 2014 року) у позивача виникло з 16.12.14, період стягнення пені (6 місяців) закінчувався 15.06.15 (ст. 232 ГК України).

Отже, вірним є наступний розрахунок на цю суму боргу:

6517,41 грн. пені за період з 01.01.15 (оскільки позивач розрахунок почав саме з 01.01.15, суд не має права самостійно виходити за межі позовних вимог та рахувати борг з 16.12.14) по 15.06.15 (граничний строк нарахування пені за ст. 232 ГК України);

11475,96 грн. інфляційних втрат за січень-травень 2015 року;

392,36 грн. 3% річних за період з 01.01.15 по 16.06.15.

Право на нарахування інфляційних, річних та пені на суму боргу 410567,14 грн. (заборгованості за грудень 2014 року) у позивача виникло з 16.01.15, період стягнення пені (6 місяців) закінчувався 15.07.15 (ст. 232 ГК України).

Отже, вірним є наступний розрахунок на цю суму боргу:

88884,97 грн. пені за період з 16.01.15 по 16.06.15 (граничний термін нарахування пені, вказаний позивачем). Оскільки позивач розрахунок почав з 01.01.15 період нарахування з 01.01.15 по 15.01.15 є необґрунтованим, враховуючи, що в цей період не було прострочки;

147527,76 грн. інфляційних втрат за лютий-травень 2015 року;

5129,28 грн. 3% річних за період з 16.01.15 по 16.06.15.

Загалом суми донарахувань, які підлягають стягненню з відповідача на суму боргу за 2014 рік, складають: пеня 95402,38 грн., інфляційні втрати 159003,72 грн., 3% річних 5521,64 грн.

В іншій частині в частині стягнення 4722,33 грн. пені, 17096,34 грн. інфляційних втрат та 506,18 грн. 3% річних слід відмовити за необґрунтованістю розрахунків (позивачем включено до розрахунку період, в якому за частиною вимог не було прострочки та безпідставно здійснено вихід за межі 6 місячного строку, встановленого ст. 232 ГК України для нарахування пені).

Також матеріалами справи встановлено, що позивач просив стягнути з відповідача 36798,31 грн. пені, 44127,24 грн. інфляційних втрат та 2121,14 грн. 3% річних за неналежне виконання умов договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 01/01-15 від 01.01.15.

Нарахування відповідних сум позивачем здійснювалось наступним чином:

на суму боргу 160805,97 грн. за січень 2015 р. - за період з 01.02.15 по 16.06.15;

на суму боргу 4380,44 грн. за лютий 2015 р. - за період з 01.03.15 по 16.06.15;

на суму боргу за травень 2015 р. - за період з 01.06.15 по 16.06.15.

Однак, перевіркою матеріалів справи встановлено невідповідність наданих позивачем розрахунків фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до матеріалів справи, у січні 2015 року позивачем на адресу відповідача поставлено продукції на 445805,97 грн. (строк оплати згідно з п. 2.3 договору з урахуванням протоколу розбіжностей по 15.02.15 включно).

Станом на 15.02.15 відповідачем оплачено (з посиланням на оплату за договором від 01.01.15) 425000,00 грн. (285000,00 грн. у січні та 140000,00 грн. станом на 15.02.15). Таким чином, станом на 16.02.15 заборгованість відповідача перед позивачем складала 20805,97 грн. (а не 160805,97 грн., як зазначає позивач). Вказана сума оплачена відповідачем 20.02.15. Отже, прострочка відповідача складає 4 дні, за які пеня на суму боргу у розмірі 20805,97 грн. за січень 2015 р. складає 88,92 грн., 3% річних 6,84 грн., інфляційні втрати відсутні.

У лютому 2015 р. позивачем на адресу відповідача поставлено продукції на 404380,44 грн. (строк оплати згідно з п. 2.3 договору з урахуванням протоколу розбіжностей по 15.03.15 включно).

У лютому 2015 р. відповідачем сплачено позивачу 400000,00 грн., з яких в рахунок погашення боргу за січень має бути зараховано 160805,97 грн. Інша частина оплаченої суми 239194,03 підлягає зарахуванню в рахунок боргу за лютий 2015 р. Окрім того, у березні 2015 р. (станом на 15.03.15) відповідачем оплачено (з посиланням на оплату за договором від 01.01.15) 200000,00 грн. Таким чином, станом на 16.03.15 заборгованість відповідача перед позивачем за лютий 2015 р. повністю погашена, а відтак, нарахування інфляційних, річних та пені на суму боргу за лютий 2015 р. є безпідставним.

Відповідний метод зарахування сум оплати в рахунок боргу попередніх періодів судом апеляційної інстанції застосовано у звязку з тим, що у платіжних документах, згідно з якими здійснювалося погашення заборгованості, відповідачем вказувалися лише номери та дати укладених між сторонами договорів без зазначення місяця, за який оплачується заборгованість.

Стосовно нарахувань на суму боргу за травень 2015 р. як встановлено вище, залишок несплаченої заборгованості за 2015 рік складає 503465,10 грн., що складається із 121739,10 грн. заборгованості за червень 2015 року (на яку позивачем не нараховувались пеня, інфляційні та річні) та 381726,00 грн. залишку заборгованості за травень 2015 року.

На суму заборгованості за травень позивачем нараховано за період з 01.06.15 по 16.06.15 пеню у розмірі 3201,90 грн. та 3% річних у розмірі 284,76 грн.

Однак, зважаючи на положення п. 2.3 договору з урахуванням протоколу розбіжностей, строк оплати вказаних сум у відповідача по 15.06.15 включно.

Таким чином, правомірним є нарахування пені за один день (16.06.15) у розмірі 627,49 грн. та 3% річних за один день у розмірі 31,37 грн. В частині стягнення відповідних сум за період з 01.06.15 по 15.06.15 включно слід відмовити за необґрунтованістю розрахунків.

Загалом суми донарахувань, які підлягають стягненню з відповідача на суму боргу за 2015 рік, складають: пеня 716,41 грн., 3% річних 38,21 грн.

В іншій частині в частині стягнення 36081,90 грн. пені, 44127,24 грн. інфляційних втрат та 2082,93 грн. 3% річних слід відмовити за необґрунтованістю розрахунків.

Всього за обома договорами до стягнення належить: 942617,38 грн. основного боргу, 96118,79 грн. пені, 159003,72 грн. інфляційних втрат, 5559,85 грн. 3% річних.

В частині стягнення 40804,23 грн. пені, 61223,58 грн. інфляційних втрат та 2589,11 грн. 3% річних позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, в силу приписів ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати підлягають пропорційному розподілу.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення слід змінити з підстав неповного зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, а саме - щодо розміру нарахувань на суму заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 4 статті 103, п.1 ч.1 ст.104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення господарського суду змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛКА-ТРАНС" (09000, Київська обл., Сквирський район, м. Сквира, вул. Р.Люксембург, б. 14, ) в особі філії Конотопський молзавод (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул М.Немолота, б.4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Шалигинське (41470, Сумська область, Глухівський район, смт. Шалигине, вул Леніна, б. 205, ) 942617,38 грн. основного боргу, 96118,79 грн. пені, 159003,72 грн. інфляційних втрат, 5559,85 грн. 3% річних 24065,99 грн. судового збору.

В іншій частині (в частині стягнення 40804,23 грн. пені, 61223,58 грн. інфляційних втрат та 2589,11 грн. 3% річних, 2092,34 грн. судового збору) у позові відмовити".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Шалигинське (41470, Сумська область, Глухівський район, смт. Шалигине, вул Леніна, б. 205, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛКА-ТРАНС" (09000, Київська обл., Сквирський район, м. Сквира, вул. Р.Люксембург, б. 14, ) в особі філії Конотопський молзавод (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул М.Немолота, б.4, ) 2301,57 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 02.02.16

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.