КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2016 р. Справа№ 910/24160/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Кебус М.В.

від відповідача - Дяченко Т.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Пауер Інжиніринг» на рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Пауер Інжиніринг»

до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Систем Пауер Інжиніринг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 05.11.2015, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І. та призначено до розгляду на 28.01.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є вмотивованим, та законним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представники сторін в судове засідання на вказану дату з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

В процесі розгляду апеляційної скарги від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують зміну назви позивача з ТОВ «Грінтек Енержи» на ТОВ «Систем Пауер Інжиніринг»

Колегією суддів дане клопотання було задоволено та відповідні документи долучені до матеріалів справи.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

16.08.2012 між Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (виконавець за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Систем Пауер Інжиніринг» (ТОВ "ГРІНТЕК ЕНЕРЖИ" - замовник) був укладений договір про надання послуг №17/1663ІМ.

Згідно п.1.1. договору його предметом є надання послуг з організації збирання, заготівлі та утилізації використаних тари і пакувальних матеріалів імпортованої продукції на умовах і за тарифами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 915 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини" зі змінами та доповненнями.

Відповідно до п.2.1 договору виконавець зобов'язується надати послуги з організації збирання, заготівлі та утилізації використаних тари та пакувальних матеріалів, визначених розділом 1 договору.

Згідно п. 3.1. договору було встановлено, що виконавець організує збирання, заготівлю та утилізацію використаних тари і пакувальних матеріалів шляхом залучення до виконання на конкурсних засадах спеціалізованих підприємств, які мають відповідні ліцензії та умови щодо надання послуг із збирання, заготівлі та утилізації використаних тари і пакувальних матеріалів, або шляхом використання власних виробничих потужностей, як на території прогнозованого розповсюдження, зазначений у відомості, так і по всій території України.

19.03.2013 між відповідачем та позивачем було укладено додаткову угоду №1 до договору №17/1663ІМ від 16.08.2012, згідно якої сторони домовились, зокрема, п. 2.3.1 договору викласти в наступній редакції: " 2.3.1. Щомісячно, до 10 числа місяця наступного за звітним, надати Виконавцю відомість "Про облік та розрахунок тари і пакувальних матеріалів, у яких надходять товари, що підлягають митному оформленню в режимі імпорту" (надалі - Відомість), складену відповідно до Порядку оформлення Відомості (Додаток №2), що є невід'ємною частиною цього Договору, по кожній партії ввезеного товару з зазначенням виду та кількості тари і пакувальних матеріалів, що заповнюється відповідно до вантажно-митної декларації інвойсу, чи інших товаросупровідних документів (якщо інший порядок контролю за тарою і пакувальними матеріалами, у яких надходять товари, що підлягають митному оформленню в режимі імпорту, не встановлений діючим законодавством)".

Згідно п. 2.3.3 договору замовник зобов'язаний оплатити послуги виконавця, визначені у п. 1 договору, до закінчення митного оформлення у відповідності з обсягом, зазначеним замовником у відомості, згідно з тарифами, затвердженими постановою № 915, здійснивши оплату та у строки, передбачені п. 5.1 та 5.2 цього договору.

Так, відповідно до п. 5.1. договору замовник зобов'язався здійснити оплату послуг виконавця шляхом перерахування коштів на його спеціальний казначейський рахунок. В платіжному документі замовник зобов'язаний вказати номер та дату договору, а також номер та дату відомості, за якими здійснюється оплата.

Відповідно до п. 5.2. договору обов'язок по здійсненню розрахунків за цим договором виникає у замовника стосовно надання послуг щодо тари і пакувальних матеріалів з під імпортної продукції - на момент митного оформлення, незалежно від термінів надання виконавцем акту.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої/ вимоги тим, що позивачем на виконання умов договору були перераховані кошти в значно більшому розмірі, ніж було отримано послуг від відповідача, а враховуючи те, що договір припинив свою дію, просить стягнути з відповідача кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначає, що позивач перераховував кошти відповідачу відповідно до приписів укладеного між сторонами договору, який на сьогоднішній день є чинним, а тому підстави для повернення коштів відсутні.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, змовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання умов п. 5.2 договору позивачем, шляхом перерахування на спеціальний рахунок відповідача у Державному казначействі України, було здійснено сплату авансових платежів у сумі 848512,82 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень: від 27.08.2012 №858; від 13.09.2012 №1050; від 06.02.2013 №167; від 13.02.2013 №202; від 13.02.2013 №203; від 13.02.2013 №204; від 22.02.2013 №1917; від 22.02.2013 №1918; від 22.02.2013 №1919; від 22.02.201 №1920; 11.03.2013 №394; від 19.03.2013 №2118; від 19.03.2013 №2119; від 19.03.2013 №2121; від 22.03.2013 №2173; від 22.03.2013 №2174 із зазначенням призначення платежів "передплата за послуги з орга-її збирання, заготівлі та утил-ї вик-х тари і пакувальних мат. по дог. № 17/1663ІМ від 16.08.2012 р., у т.ч. ПДВ 20%...".

Вартість послуг, наданих відповідачем за договором, у відповідності до наявних у матеріалах справи копій підписаних обома сторонами актів про надання послуг, а саме: від 31.08.2012 № 2291/1; від 28.09.2012 №2337/1; від 18.10.2012 №2338/1; від 24.10.2012 №2367/1; від 19.11.2012 №2438/1; від 31.12.2012 №2470/1; від 31.01.2013 №2496/1; від 28.02.2013 №2518/1; від 29.03.2013 №2521/1; від 29.03.2013 №2546/1; від 29.03.2013 №2585/1; від 30.04.2013 №2588/1; від 31.05.2013 №2612/1; від 31.05.2013 №2627/1; від 27.06.2013 №2626/1; від 31.07.2013 №2688/1; від 30.08.2013 №2721/1; від 30.08.2013 №2692/1; від 30.09.2013 2748/1; від 02.12.2013 №2809/1; від 02.12.2013 №2818/1; від 31.12.2013 №2852/1; від 31.12.2013 №2869/1, склала 685880,09 грн..

Вказане не заперечувалось представниками позивача та відповідача в судових засідань обох інстанцій.

Надлишок перерахованих позивачем грошових коштів, на які відповідачем станом на час звернення з позовом до суду не надані передбачені Договором послуги, становив 163 632,73 грн.

Позивач, ставлячи вимогу про стягнення з відповідача вказаної суми коштів, зазначає, що оскільки договір припинив свою дію 16.05.2015, відповідач повинен повернути надлишкова перераховані кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією позивача, зважаючи на наступне.

За приписами статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави - безпідставно набуте майно, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом чи правочином.

Отже, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-122цс14.

Крім того, аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, п. 11.1 договору (з урахуванням додаткових угод до нього № 2 та № 3) сторонами було визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013.

В той же час, в п. 11.2 сторони визначили, що у разі відсутності письмових заяв сторін про розірвання договору за 2 місяці до закінчення терміну дії, визначено п. 11.1 договору, договір вважається пролонгованим на той же строк і на тих же умовах.

Позивач зазначає та суд першої інстанції погодився із такою позицією представника позивача, про те, що вказаний пункт договору передбачає лише разову пролонгацію, тобто з 31.12.2013 до 16.05.2015.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши умови спірного договору, зазначає, що такий висновок Господарського суду міста Києва є хибним та необґрунтованим, з огляду на те, умовами договору разова пролонгація не передбачена, а навпаки зазначено, що договір вважається пролонгованим та той же строк на тих же умовах, що в свою чергу означає, що пролонгації підпадають всі без винятку пункти договору, в тому числі і п.11.1, яким власне й передбачена сама пролонгація.

Тобто, фактично, за відсутності заяви однієї із сторін за 2 місяці до закінчення строку дії договору, він пролонговується кожен раз на наступний строк доти, доки сторонами або не будуть внесені зміни до договору щодо строку його дії або доки сторони не розірвуть вказаний договір, на підставах визначених чинними нормами законодавства України.

Пунктом 11.3 сторони визначили, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку.

Матеріали справи не містять та представником позивача не було надано суду доказів направлення відповідачу листа із пропозицією розірвання такого договору або ж наявності позову в господарських судах про розірвання договору про надання послуг № 17/1663ІМ від 16.08.2012.

Наявний в матеріалах справи лист позивача № 24/1 від 23.01.2015 містить лише вимогу до відповідача про повернення залишку коштів в сумі 162632,73 грн. у зв`язку із закінчення поставок імпортного устаткування та необхідності утилізації тари, і вказаний лист не містить пропозиції, що з урахуванням зазначеного пропонується розірвати договір про надання послуг від 16.08.2012.

Посилання апелянта на те, що умови вказаного договору не можуть виконуватися, через припинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 915 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини" зі змінами та доповненнями, а отже це додатково вказує на припинення дії договору, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки по-перше, умовами договору не визначено, що у випадку припинення дії постанови припиняє свою дію й договір, та відсутні умови щодо не можливості надання послуг на інших підставах, а по-друге, сторони не уклали додаткової угоди про розірвання договору про надання послуг з підстав припинення дії постанови № 915.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, враховуючи все вище зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на час звернення позивача із позовом до суду та на даний час договір про надання послуг № 17/1663ІМ від 16.08.2012 є чинним, кошти, за умовами договору, мали перераховуватися авансовою оплатою, тобто відповідач має всі належні підстави для виконання своїх зобов`язань за договором та надання послуг позивачу, а отже це виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, та відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно із п. 12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, правомірно відмовлено Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Пауер Інжиніринг» в задоволені позовних вимог, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Пауер Інжиніринг» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Пауер Інжиніринг» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Пауер Інжиніринг» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 у справі № 910/24160/15- без змін.

Матеріали справи № 910/24160/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко