ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа № 917/2047/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І., суддя Тарасова І.В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, ордер №037118, витяг з договору №36 від 01.10.15 р.;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 25.11.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТГЛ Україна, м. Одеса (вх. №5615 П/3-12)

на рішення господарського суду Полтавської області від 10.11.2015 у справі № 917/2047/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТГЛ Україна, м. Одеса

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області

про стягнення 407221,35 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач- ТОВ «ТГЛ Україна» звернувся до господарського суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 407221,35 грн. заборгованості, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору транспортного експедирування №ТG010514 від 01.05.2014 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.11.2015 у справі № 917/2047/15 (суддя Іваницький О.Т.) у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю та безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач - ТОВ «ТГЛ Україна», звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 10.11.2015 у справі № 917/2047/15 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зауважує на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного зясування обставин справи, висновки суду є необґрунтованими та безпідставними, у звязку з чим вважає оскаржуване рішення таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 апеляційну скаргу ТОВ «ТГЛ Україна» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.12.2015 року.

16.12.2015 відповідач надав доповнення до апеляційної скарги (вх. №17022 від 16.12.2015), які разом з доданими документами долучені до матеріалів справи.

21.12.2015 відповідач через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу (вх. №17210 21.12.2015), в якому проти доводів, викладених в апеляційні скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, із всебічним дослідженням всіх обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 21.12.2015 було оголошено перерву у розгляді справи до 20.01.2016 року.

28.12.2015 позивачем до суду апеляційної інстанції надано додаткові письмові пояснення (вх.№17487 від 28.12.2015), а також додаткові документи в обґрунтування своєї позиції по справі, які долучені до матеріалів справи.

18.01.2016 та 20.01.2016 представник відповідача надав до суду відзив на доповнення до апеляційної скарги (вх.№469 від 18.01.2016) та відзив на додаткові пояснення до апеляційної скарги та додатку до неї (вх.№640 від 20.01.2016), які колегією суддів долучені до матеріалів справи.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статті 101 Господарського процесуального кодексу України, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.05.2014 року між ТОВ "ТГЛ Україна" (експедитор, позивач у справі) та відповідачем ОСОБА_4 Олександровичем (клієнтом, відповідачем у справі) було укладено договір транспортного експедирування №TG010514, у відповідності до пунктів 1.1.- 1.2. якого, сторони визначили, що Клієнт доручає, а Експедитор зобовязується за плату і за рахунок Клієнта надати та організувати надання транспортно експедиційних послуг, повязаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно імпортних та транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.

У відповідності до умов п. 2.1.4 договору, експедитор має право отримувати від клієнта довіреність, замовлення на надання транспортно експедиторських послуг (далі «замовлення»), документи та іншу інформацію, необхідну для виконання своїх зобовязань за договором. В разі ненадання Клієнтом вищезазначених документів або іншої необхідної інформації , експедитор має право відкласти виконання своїх обовязків за договором до надання документів та інформації в повному обсязі. При цьому, всі витрати, повязані із зберіганням вантажу, простоювання контейнеру або транспортного засобу та інше відносяться за рахунок Клієнта.

За змістом п. 2.1.6., п. 2.1.7. договору, експедитор має право відступати від вказівок Клієнта, якщо цього потребують інтереси Клієнта, попередньо узгодивши такі відступлення з Клієнтом, а також отримати від Клієнта відшкодування узгоджених з ним додаткових витрат, що виникли у експедитора при виконанні договору.

Умовами п.2.4.7. договору також передбачено, що у випадку огляду вантажу в контейнері та/або транспортному засобі чи затримки вантажу в контейнері та/або транспортному засобі в портах відвантаження, перевантаження, прибуття, на прикордонних переходах на вимогу митних, інших офіційних контрольних, спостерігаючих і правоохоронних органів, Клієнт відшкодовує експедитору витрати по оплаті вантажних операцій, зберігання контейнера, простій транспортних засобів, а також демередж/детеншн судноплавної контейнерної лінії власника контейнерного обладнання відповідно до рахунків організації, яка здійснила вантажні операції, порту, терміналів, перевізників, тарифів лінії, інших організацій.

За умовами п. 7.1, п. 7.2., даний договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2014 року, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку договору не повідомить письмово іншу сторону про розірвання договору, строк його дії буде автоматично пролонгований на кожний наступний строк. Договір може бути розірваний з ініціативи однієї із сторін з повідомленням про це другу сторону за 30 днів або за взаємною згодою сторін.

Всі зміни, додатки та доповнення до даного договору є невідємною його частиною та дійсні у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі і підписані представниками обох сторін. (п.7.3. договору)

Звертаючись до господарського суду позивач зазначав, що на виконання умов договору, ним було здійснено транспортно експедиторське обслуговування вантажу відповідача, що надійшов у контейнерах № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478. Разом з тим, під час здійснення узгодженого договором №TG010514 від 01.05.2014 перевезення вказаних контейнерів виникли додаткові витрати, пов'язані зі зберіганням вантажу, використанням інфраструктури порту.

Також стверджував, що у звязку із необхідністю відшкодування відповідачем витрат по оплаті послуг із зберігання вантажу у вищезазначених контейнерах, позивачем було направлено відповідачу рахунок фактуру №СФ-9620 від 26.08.2015 року на суму 407221,35 грн. та вимога про відшкодування вартості вказаної суми, оплата якої була здійснена відповідачем на підставі рахунку №25329 від 26.08.2015, виставленого ДП «ГПК Україна» та сплачена позивачем платіжними дорученнями №1654 від 26.08.2015 року в розмірі 207221,40 грн. та №1657 від 27.08.2015 в розмірі 200000,00 грн.

Як зазначав позивач, вимоги про оплату послуг ДП «ГПК Україна» із зберігання вантажу в розмірі 407221,35 грн. та рахунок фактуру №СФ-9620 від 26.08.2015 залишені відповідачем без відповіді та без оплати.

За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 407221,35 грн.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач відповідно до приписів статей 32-34,35,36,38 ГПК України не надав належних доказів, та не довів обставини на які він посилався як підставу своїх вимог і заперечень, не обґрунтував правомірність заявлених позовних вимог у звязку з чим у задоволенні позовних вимог відмовив за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з таким висновком господарського суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Укладення договору згідно статті 11 Цивільного Кодексу України, породжує виникнення цивільних прав та обов'язків, до яких слід застосовувати положення Господарського Кодексу України як спеціального акту законодавства.

У відповідності до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Дослідивши умови договору №TG010514 від 01.05.2014, на який посилався позивач як на підставу виникнення у сторін взаємних прав та зобов'язань, колегія суддів вважає, що даний договір за своєю правовою природою є договором з надання послуг.

Частиною 1 статті 901 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, підставою заявлених вимог позивач вважав неналежне виконання відповідачем умов укладеного 01.05.2014 року між ТОВ "ТГЛ Україна" та ФОП ОСОБА_3 договору транспортного експедирування №TG010514. За твердженням позивача, на виконання умов вказаного договору ФОП ОСОБА_3 доручив, а ТОВ "ТГЛ Україна" прийняло на себе зобовязання з організації та забезпечення перевезень експортно імпортних та транзитних вантажів відповідача, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу. За твердженням позивача, на виконання умов договору ним було здійснено транспортно експедиторське обслуговування вантажу відповідача, що надійшов у контейнерах № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно ст.1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

В контексті норм ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Дослідженням п.1.1.- 1.2. договору №TG010514 від встановлено, що Клієнт доручає, а Експедитор зобовязується за плату і за рахунок Клієнта надати та організувати надання транспортно експедиційних послуг, повязаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно імпортних та транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.

В силу приписів ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", істотними умовами договору транспортного експедирування є відомості про сторони договору: для юридичних осіб - резидентів України - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для фізичних осіб - громадян України: прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов'язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

За договором транспортного експедирування експедитор може організувати перевезення за одним товарно-транспортним документом вантажів кількох різних клієнтів, які прямують з одного пункту відправлення та/чи в один пункт призначення, за умови, що експедитор виступає від імені усіх цих клієнтів як вантажовідправник та/чи вантажоодержувач.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR);накладна СМГС (накладна УМВС);коносамент (Bill of Lading);накладна ЦІМ (CIM);вантажна відомість (Cargo Manifest);інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За ст. 933 Цивільного кодексу України клієнт зобов'язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов'язків, встановлених договором. Експедитор повинен повідомити клієнта про виявлені недоліки одержаної інформації, а в разі її неповноти - вимагати у клієнта необхідну додаткову інформацію. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі. Клієнт відповідає за збитки, завдані експедиторові у зв'язку з порушенням обов'язку щодо надання документів та інформації, визначених частиною першою цієї статті.

Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених правових норми, фактичне надання експедиторських послуг повинно бути підтверджено виконавцем транспортними документами ( комплектом документів, які надають змогу ідентифікувати вантаж, призначений для транспортування.), які надаються клієнтом, та в подальшому підтверджують виконання таких послуг експедитором.

Разом з тим, дослідженням доказових матеріалів по справі, а також враховуючи вимоги, що ставляться у ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" до документального підтвердження наданих послуг з транспортного експедирування та посвідчують факт їх виконання, колегія суддів констатує про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, що підтверджують надання ТОВ "ТГЛ Україна" послуг відповідачу з транспортного експедирування саме на виконання умов договору № TG010514 від 01.05.2014 року, зокрема, документів, перелік яких зазначено у п. 2.1.4., 2.4.1, 2.4.2. договору, а саме: довіреності, заявки із зазначенням маршруту перевезення, опис вантажу, вид та спосіб пакування кількість вантажних місць, найменування вантажовідправника/вантажоодержувача, їх адресу, прізвища осіб, відповідальних за відправлення/отримання вантажу, представника вантажовідправника/вантажоодержувача, місце та час доставки вантажу, інструкції з оформлення ТТН.

Так, за поясненнями, наданими представником позивача під час розгляду справи судом першої інстанції, ТОВ ТГЛ Україна надавались послуги саме із зберігання товару, що перебував у 15 контейнерах: № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478, які були доставлені в Одеський торговий порт наприкінці лютого 2015 року та перебували на території ДП ГПК України.

Як на підставу заявлених вимог позивач посилався на те, що ним, як виконавцем послуг з транспортного експедирування за договором №TG010514 від 01.05.2014 були понесені додаткові витрати, пов'язані зі зберіганням вантажу у місці призначення та використанням інфраструктури порту, які на підставі виставленого Дочірнім підприємством «ГПК Україна» рахунку №25329 від 26.08.2015 про сплату витрат по зберіганню вантажу у вищевказаних контейнерах було оплачено позивачем в розмірі 407221,35 грн. На підтвердження вказаних доводів, позивачем були надані до суду копії платіжних доручень №1654 від 26.08.2015 на суму 207221,40 грн. та №1657 від 27.08.2015 на суму 200000,00 грн.

На підтвердження своїх вимог, позивачем до матеріалів справи надано копію листа в.о. начальника Одеської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_5 №64450/10/15-70-26-03 від 04.08.2015р. (вх. №680 від 04.08.15р.), яким останній повідомляв директора ДП «ГПК Україна», що у звязку зі складенням протоколів про порушення митних правил за ознаками правопорушення передбаченого ст. 483 Митного кодексу України від 13.03.2015 р. №№ 0202/50000/15, 0203/ 50000/15 ДФС співробітниками Управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Одеської митниці було здійснено вилучення товару «лісоматеріали розпиляні, не стругані, не шліфовані, не мають торцевих зєднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної» які знаходяться у контейнерах: №BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478. Також вказаним листом повідомлено, що даний товар буде вивезено на склад митниці для подальшого його зберігання до прийняття рішення по даним справам. Враховуючи вищенаведене просив надати дозвіл на вивезення з території Одеського морського торгового порту вищенаведений товар. (а.с. 13 т. 1)

Листом від 10.08.2015 №539 в.о. директора ДП «ГПК Україна» ОСОБА_6 повідомив ТОВ «ТГЛ Україна» що ними було отримано листа від Одеської митниці ДФС відносно передачі на склад митних органів товару лісоматеріали які знаходяться у контейнерах:№ BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU106721 які належать лінії HAPAG- LLOYDAG та, враховуючи той факт що вищевказані контейнери були ввезені на територію контейнерного терміналу ДП ГПК Україна в рамках договору № 08334/К від 10.12.2007р., оплата послуг підприємства по зберіганню контейнерів з вантажем повинна бути здійснена ТОВ «ТГЛ Україна» на підставі виставленого рахунку по тарифам, встановленим договором (при цьому останнім днем зберігання буде рахуватися або дата розформування контейнерів ( у випадку передачі вантажу митним органам безпосередньо на території контейнерного терміналу) або дата видачі контейнерів з території контейнерного терміналу. (а.с. 14-16 т. 1).

В силу положень ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

При цьому позивачем в підтвердження виконання умов договору №TG010514 від 01.05.2014 року не було надано до матеріалів справи жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач у лютому 2015 року звернувся до позивача з заявкою про проведення транспортно експедиторського обслуговування вантажу шляхом його зберігання у ДП ГПК Україна та відповідно передав йому на зберігання товар, що перевозився у контейнерах № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478, а позивач в свою чергу уклав відповідний договір на зберігання зазначеного товару з ДП ГПК Україна та передав на зберігання товар, що перевозився у контейнерах №№BMOU4958642,CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478 та належав на праві власності ФОП ОСОБА_3

Разом з тим, здійснення позивачем оплати послуг із зберіганню вантажу в розмірі 407221,35 грн., що перевозився у контейнерах №BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478 на підставі листа Одеської митниці ДФС № 680 від 04.08.2015 року, листа від 10.08.2015 року № 539 та рахунку № 25329 від 26.08.2015 року ДП ГПК України, не може свідчити про надання таких послуг саме відповідачу, оскільки виконання послуг, повязаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно імпортних та транзитних вантажів в рамках договору транспортного експедирування № TG010514 від 01.05.2014 року позивачем належними по справі доказами не підтверджується.

В матеріалах справи міститься АКТ про надання послуг від 26.08.2015, укладений між ДП «ГПК Україна» компанії «ГПК Гамбург порт консалтінг ГМБХ (ФРН) та ТОВ «ТГЛ Україна», яким позивач підтверджував надання ДП ГПК Україна послуг із зберігання за рахунком № 25329 від 26.08.2015 року на суму 407 221,4 грн. Проте, будь-яких документів що підтверджують підстави надання послуг із зберігання вантажу, документальних матеріалів, які свідчать, що вказане зберігання проведено за вказівкою та згодою відповідача як замовника експедиторських послуг, а також період часу та тарифи, за якими ДП ГПК Україна здійснювалось нарахування за надані послуги по зберіганню товару у контейнерах № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478 позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено.

Крім того, АКТ про надання послуг від 26.08.2015 містить посилання на укладений між ДП ГПК України та ТОВ ТГЛ Україна договір зберігання №08334/К від 10.12.2007 року, разом з тим, як правомірно зазначено судом першої інстанції, вказаний акт не може бути належним доказом укладення зазначеного договору та його дії протягом спірного періоду. В той же час, вказаний договір позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не надавався. Крім того, з наданого акту вбачається, що в рамках договору № 08334/К від 10.12.2007р. лінії HAPAG- LLOYDAG, його виконавцями є ДП ГПК Україна та ТОВ ТГЛ Україна

За таких обставин, колегія суддів критично ставиться до наданого позивачем акту від 26.08.2015, та вважає що він не може бути належним доказом, яким підтверджується надання послуг ТОВ «ТГЛ Україна» відповідачу на суму 407221,35 грн. за договором транспортного експедирування № TG010514 від 01.05.2014 року.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано ОСОБА_7 №ОУ-0001917 здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно договору №TG010514 від 01.05.2014 на суму 407221,35 грн. Разом з тим, вказаний акт належним чином не підписаний з боку ФОП ОСОБА_3, а тому не може бути прийнятий до уваги. До того ж, складення вказаного акту сторонами не передбачено умовами договору.

Згідно з ч. ч. 8-11 ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Згідно ст.10 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор має право, зокрема, на відшкодування в погоджених з клієнтом обсягах додаткових витрат, що виникли в нього при виконанні договору транспортного експедирування, якщо такі витрати здійснювалися в інтересах клієнта.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Умовами пунктів 3.1., п. 3.2. договору №TG010514 від 01.05.2014 встановлено обовязок оплати Клієнтом витрат та інших платежів експедитора здійснених в інтересах Клієнта, які сплачуються останнім протягом 3 банківських днів з дати його виставлення.

Таким чином, враховуючи предмет спору у даній господарській справі та правило розподілу тягаря доказування між сторонами, в разі встановлення вищевказаних обставин, позивач, для покладення на відповідача обов'язку з оплати наданих послуг, повинен довести належними та допустимими доказами, що відповідачем отримано документи, що підтверджують здійснені позивачем витрати, які відповідач зобов'язаний оплатити на протязі 3 банківських днів.

Стаття 33 ГПК України покладає на кожну зі сторін, що беруть участь у справі, обов'язок доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підтвердження факту направлення ФОП ОСОБА_3 необхідного пакету оригіналів документів, що підтверджують витрати позивача, ТОВ "ТГЛ Україна" до суду були надані копії експрес накладних ТОВ Нова пошта № 6556 від 17.08.2015 та №5532 від 28.08.2015 (а.с. 52-53 т. 1) з описом вкладення в цінний лист з повідомленням.

Відповідно до пункту 2. Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09 р. № 270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку, є документ встановленої, відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Одночасно, пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09 р. №270 встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення, бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпелю. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Дослідженням накладної № 6556 від 17.08.2015 встановлено, що дане відправлення ТОВ ТГЛ Україна 17.08.2015 року направило на адресу приватної особи ОСОБА_8. В інформації про відправлення зазначено: «Документи» . В графі «Додаткова інформація про відправлення» зазначено наступне: «Письмо об оплате по хранению контейнеров. Копия письма Одесской таможни ГПС, Копия письма ДП (ГПК) Украина» (а.с. 52 т. 1).

Зі змісту накладної №5532 від 28.08.2015 вбачається, що вказане відправлення 28.08.2015 року направлено на адресу приватної особи ОСОБА_8. Графа «Повний опис відправлення» містить позначку «Документи», експрес накладна заповнена та оформлена в друкованому вигляді, поряд з цим в графа «Додаткова інформація про відправлення» містить письмову позначку «рахунок №9629 за збереження 15-ти контейнерів». Вказане відправлення отримано представником одержувача приватної особи 02.09.2015р. ОСОБА_9.

Представником відповідача до суду апеляційної інстанції було надано копію відповіді ТОВ «Нова пошта» від 24.11.2015 на адвокатський запит від 18.11.2015 за вих. №41 з доданою копією накладної №5532 від 28.08.2015 з якої вбачається невідповідність інформації, яка міститься в наданій позивачем до суду копії тієї ж накладної, а саме в графі «Додаткова інформація про відправлення» відсутнє дописане кульковою ручкою посилання «рахунок №9629 за збереження 15-ти контейнерів». (а.с. 31 т. 2)

Обґрунтованих пояснень з приводу направлення документів саме ОСОБА_8 позивачем не надано.

В позовній заяві позивач посилався на те, що рахунок фактуру № СФ-9620 від 26.08.2015 року, з супровідним листом про оплату послуг зберігання вантажу від 26.08.2015 року на суму 407221,35 грн. 26.08.2015 були направлені на адресу ФОП ОСОБА_3, разом з тим, доказів направлення та отримання ФОП ОСОБА_3 вказаного рахунку - фактури та листа матеріали справи не містять і таких доказів позивачем до суду не представлено.

Таким чином, як вбачається з матеріалів господарської справи, належних доказів, що підтверджують отримання ФОП ОСОБА_3 документів на підтвердження витрат позивача, повязаних із зберіганням контейнерів, а саме - лист - повідомлення адресований відповідачу про необхідність оплати послуг зі зберігання від 17.08.2015 року, лист Одеської митниці ДФС № 680 від 04.08.2015 року, лист від 10.08.2015 року № 539 ДП ГПК України, рахунку №9620 за зберігання 15-ти контейнерів позивачем не надано, а надані ним експрес накладні № 6556 від 17.08.2015 та №5532 від 28.08.2015 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджують факту надсилання та отримання підтверджуючих витрати документів саме відповідачу і саме цих документів.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачем було надано до матеріалів справи документальні докази, якими ФОП ОСОБА_3 підтверджував, що транспортно експедиторське обслуговування вантажу відповідача, в т.ч., перевезення товару у контейнерах № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478 було здійснено зовсім іншим експедитором, а саме підприємством Джи Ен Ес Лімітед на підставі договору транспортного експедирування № 100115/1 від 10.01.2015 року. (а.с.141-145 т. 1).

На підтвердження факту надання послуги транспортного експедирування відповідачем та іншим експедитором було надано суду інвойс № 14380 від 03.03.2015 (рахунок) на суму 16953,32 долара США та акт виконаних робіт до вказаного рахунку на суму на суму 16953,32 долара США за експедиторські послуги по маршруту м. Валки (Україна) м. Ашдод (Ізраїль). (а.с.146-148; 171-186 т. 1.)

Документальні докази по справі також свідчать, що 13.03.2015 року Одеською митницею ДФС відносно ОСОБА_3 було складено протокол про порушення митних правил № 0201/50000/15, № 0202/50000/15 та № 0203/50000/15.

Постановою від 03.07.2015 по справі № 521/10398/ 15-р ( 3/521/3640/15) Малинівським районним судом міста ОСОБА_1 було встановлено, що згідно протоколів про порушення митних правил №№ 201/500000/15; 202/ 500000/15; 203/500000/15 вантаж що розміщений у 30-ти контейнерах прибув до ОМТП у режимі Експорт 26.02.2015 року за ВМД 50006072/2015/0012475; 0006072/2015/001305; 50006072/2015/001306, товар "лісоматеріали необрізні загальною вагою брутто 753 840 кг. Після здійснення 12.03.2015р. переогляду зазначеного товару, Одеською митницею ДФС встановлено, що у контейнерах знаходиться товар «дошка обрізна», проте, зазначена у митних деклараціях та транспортних (перевізних) документах фактично вага перевищує заявлену на 232 430 кг, у звязку з чим, 13.03.2015р Одеською митницею ДФС у відношенні СПД ФО-П ОСОБА_3 складено проколи про порушення митних правил №0201/50000/15, №0202/50000/15 та №0203/50000/15 за ознаками правопорушення, що містили неправдиві відомості щодо найменування товару та його кількості (ч.1 ст. 483 Митного Кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст. 511 МК України тимчасово вилучено безпосередні предмети порушення митних правил-товар "дошка обрізна" вагою 986 270 кг розміром 40-42х98-3000х3900мм у кількості 300 метрів кубічних, який переміщався у 15-ти контейнерах ( а.с. 102-103, 120 т. 1). В графі 35 митної декларації № ВМД 500060702/2015/001247 зазначено, що загальна вага брутто товару складає 376920 кг. Відповідно до поданих до митної декларації № ВМД 500060702/2015/001247 пятнадцяти інвойсів від 16.02.2015 №№ 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52,53 в зазначених контейнерах переміщується товар «дошка необрізна хвойної породи» загальною кількістю 300 метрів кубічних ціною 165 доларів США за один метр кубічний, загальною вартістю 49 500 доларів США, що на момент митного оформлення складає 1485 504,9 гривень. Отже, за результатами проведеного переогляду вказаних контейнерів було встановлено, що з метою приховування фактичного найменування та кількості товарів лісоматеріали, які вивозяться за межі митної території України до Ізраїлю, як підстави для вивезення товарів Одеської митниці ДФС було надано документи, які містять неправдиві відомості про найменування та кількість товарів. Згідно зі ст. 459 МК України при вчиненні порушень митних правил підприємствами, адміністративну відповідальність несуть посадові особи цих підприємств. Загальна вартість товарів-безпосередніх предметів правопорушення відповідно до інвойсів №№ 39-53 від 16.02.2015р. складає 2 130 713,55 грн. ( а.с. 102-103, 156-186 т. 1).

З пояснень представника відповідача, СПД ФО-П ОСОБА_3 наприкінці лютого мав намір пролонгувати свої взаємовідносини з компанією ТОВ ТГЛ Україна, але про порядок розрахунків згоди не дійшли, отже з яких причин відбулося подання митних декларацій йому не відомо. Про обставини, за яких було складено протоколи №№ 201/500000/15; 202/ 500000/15; 203/500000/15 про порушення митних правил ФОП ОСОБА_3 дізнався 12.03.2015. За його вказівкою всі митні декларації було анульовано, що підтверджується заявою директора ТОВ ТГЛ Україна від 16.03.2015р. а також додатковими заявами ( вх. № 2125, 2126, 2127 від 18.03.2015р. на адресу Одеської митниці ДФС, щодо надання можливості виправити помилки, які було зроблено не уповноваженою особою, однак такої можливості зі сторони митного органу надано не було.

Постановою Малинівського районного суду міста ОСОБА_1 від 03.07.2015р., залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області, провадження по адміністративній справі відносно ФОП ОСОБА_3 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 483, ч.1 МК України. Зобовязано Одеську митницю ДФС повернути ОСОБА_3 або його уповноваженому представнику вилучений за протоколом про порушення митних правил № 0201/ 5000/15/ від 13.03.2015р. товар після належного митного оформлення.( а.с. 120-124, 156-170 т. 1).

Також , в матеріалах справи міститься постанова Малинівського районного суду міста ОСОБА_1 від 01.09 2015 року по справі № 521/12850/15-п, якою встановлено, що 02.07.2014 року між ТОВ ТГЛ Україна та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір послуг по декларуванню та митному оформленню вантажів № 02/07/14, однак відповідно до п.5.2, договір дійсний з дня підписання, тобто з 02.07.2014 року і до 31.12.2014 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору послуг по декларуванню та митному оформленню вантажів від 02 липня 2014 року, пункт 5.3 викладений у новій редакції, якою вказано, що пролонгація договору дійсна тільки у випадку підписання додаткової угоди, яка є невідємною частиною даного договору». Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, додаткова угода між сторонами не підписувалась, що свідчить про те що жодних документів, які б підтверджували повноваження декларанта ТОВ «ТГЛ Україна» в особі уповноваженої особи ОСОБА_10 здійснювати декларування та митне оформлення вантажу на час подачі митної декларації не було. ( а.с. 128-132 т. 1)

Крім того, матеріали справи містять копію заяви директора ТОВ ТГЛ Україна ОСОБА_11 на адресу начальника Одеської митниці ДФС ( вих. № 419 від 18.08.215р., якою позивач повідомляв, що у звязку з анулюванням митних декларацій №50006072/2015/001305; 50006072/2015/001306; 50006072/2015/001247 та закінченням договору б/н від 01.07.2014р. між вантажовідправником ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «ТГЛ Україна», останній не має повноважень на заповнення і подачу декларацій, а також залучення декларанта. На підставі вищенаведеного просив визнати митні декларації недійсними.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.06.2015 року СУ УМВС України в Полтавській області до ЄДР за №0000598 було внесено відомості про порушення кримінального провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України за фактом підробки офіційних документів шляхом внесення до них завідомо недостовірних даних службовими особами субєктів господарювання, що зареєстровані на території Полтавської області при митному оформлені товарів.

За результатами розгляду клопотання слідчого СУ УМВС України в Полтавській області Колганова А.О. в рамках кримінального провадження № 0000598 від 18.06.2015 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 366 КК України про надання тимчасового доступу до речей і документів, слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави Січиокно Т.О. 13.07.2015 року задовольнив клопотання слідчого СУ УМВС України в Полтавській області Колганова А.О. в рамках кримінального провадження №0000598 від 18.06.2015 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 366 КК України про надання тимчасового доступу до речей і документів.

Надано тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні Одеської митниці ДФС, що розміщена по вул. Гайдара, 21-а в м. Одеса, а саме до 30 (тридцяти) контейнерів №№ BSIU9541791, TCNU5392846, TCNU5502671, ZCSU7027934, FSCU6453868, FSCU9831534, ZCSU8364333, ZCSU8901010, ZCSU8536978, ZCSU8693848, ZCSU8707026, ZCSU8819535, ZCSU8845977, ZCSU8891756, ZCSU8985201, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478, BMOU4958642, CPSU6402925, GECU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142 та до документів з можливістю виготовлення якісних копій, а саме, до протоколу про порушення митних правил № 0201/50000/15 від 13.03.2015, протоколу про порушення митних правил № 0202/50000/15 від 13.03.2015, протокол про порушення митних правил № 0203/50000/15 від 13.03.2015, які було складено управлінням аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС. (Ухвала суду у справі № 554/8513/15-к ( №1кс / 554/4019/ 2015р. ) від 06.07.2015р. та ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 13.07.2015р. а. с. 104-107 т.1).

Працівниками управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС 13.03.2015 року на підставі приписів ст. 511 МК України та протоколів про порушення митних правил № 0202/50000/15, № 0203/50000/15 від 13.03.2015 здійснили вилучення 15 контейнерів: № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478 з товаром лісоматеріали розпиляні, не стругані, не шліфовані, не мають торцевих з'єднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної.

Як вбачається з постанови про повернення тимчасово вилученого майна від 27.08.2015 року, 16.07.2015 року в період часу з 16:25 по 18:15 згідно до протоколу тимчасового доступу до речей та документів слідчим СУ УМВС України в Полтавській області Корнійчуком А.С. було здійснено на підставі ухвали слідчого судді від 13.07.2015 року тимчасовий доступ та вилучено 30 контейнерів з товаром лісоматеріали розпиляні, не стругані, не шліфовані, не мають торцевих з'єднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної, які були вилучені у ФОП ОСОБА_3 та перебували у володінні Одеської митниці ДФС на підставі протоколів про порушення митних правил № 0201/50000/15, № 0202/50000/15, № 0203/50000/15 від 13.03.2015.

27.08.2015 року процесуальним керівником досудовим розслідуванням прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7, розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄДР № 0000598 постановлено повернути Одеській митниці ДФС тимчасово вилучене 16.07.2015 року слідчим СУ УМВС України в Полтавській області Корнійчуком А.С. у кримінальному провадженні № 0000598 від 18.06.2015 року майно, а саме: 30 контейнерів з товаром лісоматеріали розпиляні, не стругані, не шліфовані, не мають торцевих з'єднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної, які були вилучені та перебувають у володінні Одеської митниці ДФС на підставі протоколів про порушення митних правил № 0201/50000/15, № 0202/50000/15, № 0203/50000/15. (а.с. 102-114;115-119)

Таким чином, встановлені по справі обставини свідчать про те, що починаючи з 13.03.2015 року та по 12.10.2015 року вилучені у відповідача 15 контейнерів № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478 разом з товаром лісоматеріали розпиляні, не стругані, не шліфовані, не мають торцевих з'єднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної перебували у володінні Одеської митниці ДФС, а з 16.07.2015 року по 27.08.2015 року були тимчасово вилучені СУ УМВС України в Полтавській області.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правомірно встановлено, що у вказаний період спірні контейнери не знаходились на території Одеського морського порту, отже відповідно, відповідач не міг здійснювати організацію зберігання 15 контейнерів № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478 разом з товаром лісоматеріали розпиляні, не стругані, не шліфовані, не мають торцевих з'єднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної у звязку із їх відсутністю на території Одеського морського порту.

01.09.2015 року Малиновський районний суд м. Одеси розглянуши у відкритому судовому засіданні у місті ОСОБА_11 справу, що надійшла 06.08. 2015 року з Одеської митниці ДФС, відносно ОСОБА_3, працюючого керівником ФОП ОСОБА_3., мешкаючого: Полтавська область, Великобогачанський район, село Білоцерківка, вулиця Леніна, будинок № 37, про порушення митних правил, передбаченого ст. 483 ч. 1 МК України, прийняв постанову у справі № 521/12850/15-п (провадження № 3/521/4443/15) відповідно до якої провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_3 закрив, за відсутністю його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 483 ч. 1 МК України та зобовязав Одеську митницю ДФС повернути ОСОБА_3 або його уповноваженому представнику вилучені за протоколами про порушення митних правил № 0202/50000/15 та 0203/50000/15 від 13.03.2015 року товар після належного митного оформлення.

Відповідно до п. 1., п. 2 розділу третього наказу Міністерства фінансів України від 15 червня 2012 р. N 731 «Про затвердження Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування та Розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.2012 р. за N 1140/21452, витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, понесені в ході провадження та розгляду справи, відшкодовуються в порядку, визначеному статтями 519 та 520 Митного кодексу України. Витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику.

Частиною 1 ст. 519 МК України встановлено, що витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митними органами витрат на провадження або розгляд справи.

Стаття 520 МК України передбачено, що витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. Посадова особа митного органу, в провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, а також посадова особа, яка здійснює розгляд цієї справи, зобов'язані зібрати та додати до справи документи про понесені у справі витрати.

Порядок відшкодування витрат у справі про порушення митних правил, обчислення сум, що підлягають відшкодуванню, а також порядок розпорядження отриманими коштами встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

У відповідності до п. 1.7. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом МФУ від 30.05.2012 № 627, передбачено, що витрати Митниці на зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення відшкодовуються їх власниками або уповноваженими ними особами відповідно до законодавства.

В п. 4.2.7. Порядку передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, тимчасово вилучені відповідно до статті 511 МК України.

В той же час в п. 4.3 Порядку визначено, що товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі Митниці, можуть передаватися підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Порядку таке зберігання вважається зберіганням на складі Митниці. Договори відповідального зберігання з такими підприємствами готуються підрозділом інфраструктури за погодженням з керівниками юридичного підрозділу та підрозділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Митниці та укладаються в установленому порядку. Про укладення договору відповідального зберігання у триденний строк інформується підрозділ власної безпеки Головного управління ДФС відповідної області чи міста Києва. Службова записка з висновком щодо неможливості зберігання товарів на складі Митниці надається керівником підрозділу інфраструктури за результатами їх огляду завідувачем складу та/або вивчення наявних товаросупровідних та інших документів у письмовій формі на ім'я керівника Митниці. За результатами розгляду цієї службової записки та пропозицій щодо місця розміщення таких товарів керівником Митниці приймається рішення щодо місця зберігання товарів. Обовязок щодо підготовки договорів зберігання між митницею і відповідним підприємством та підготовки акту приймання-передавання товарів покладається на уповноважену посадову особу підрозділу інфраструктури Митниці. Не допускається передача товарів на зберігання іншим підприємствам без відображення їх в оперативному обліку митниці, як таких, що прийняті на склад.

Враховуючи те, що провадження по адміністративній справі відносно ФОП ОСОБА_3 було закрито судом, а вилучені товари за рішенням суду підлягали поверненню власнику, відповідно втрати митного органу за зберігання 15 контейнерів № BMOU4958642, CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLBU1067214, HLXU8324179, HLXU8408639, HLXU8428255, TCLU8126668, TCLU9561886, TGHU8727478 разом з товаром лісоматеріали розпиляні, не стругані, не шліфовані, не мають торцевих з'єднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної витрати, повязані митним органом за зберігання товару, що містився у вищевказаних контейнерах , на користь Одеської митниці ДФС судом не стягувались.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наприклад, чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, встановлено перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або недостачу вантажу. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на перевізника відповідальності за незбереження вантажу.

Щодо належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, надавши в сукупності оцінку обставинам справи з урахуванням наданих позивачем та відповідачем належних та допустимих доказів по справі, приходить до висновку, що позивачем як у суді першої, так і апеляційної інстанції не доведено факту порушення своїх законних прав та інтересів з боку відповідача, а тому правові підстави для покладенні на відповідача обовязку із виконання зобовязань по оплаті витрат із зберігання вантажу в розмірі 407221,35 грн. за договором №TG010514 від 01.05.2014 відсутні. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позовних вимог, у звязку з чим вважає правомірним висновок суду про відмову у їх задоволенні.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

За загальним правилом, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Таким чином саме позивач повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов.

16.12.2015 та 28.12.2015 представником позивача через канцелярію суду апеляційної інстанції були подані додаткові документи (вх. №17022 від 16.12.2015, вх.№17487 від 28.12.2015), якими позивач підтверджував надання послуг із експедирування та зберігання контейнерів відповідача, в тому числі: копію договору №08334/К від 10.12.2007, копію листа фірми «GNS Limited», копії міжнародних ТТН (СМR) на контейнер CPSU6402925, GESU4653965, HLBU1319363, HLXU8178264, HLXU8418302, HLXU8490333, HLXU6346142, HLXU8324179.

Разом з тим, надані позивачем до суду апеляційної інстанції документи не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

За змістом ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, позивачем не надано обґрунтованих пояснень та не наведено жодних об'єктивних причин, що підтверджують неможливість подання вказаних документів до суду першої інстанції, а тому колегія суддів не може прийняти вказані документи в якості доказів, що підтверджують наявність підстав для задоволення позову.

Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що п. 4 ухвали господарського суду Полтавської області від 17.09.2015 позивача було зобовязано надати суду документально обґрунтований розрахунок стягуваної суми за підписом керівника та головного бухгалтера; первинну бухгалтерську документацію (реєстри господарських операцій, бухгалтерські проводки по рахунках, податкові декларації, звіти перед контролюючими органами тощо) відповідно до положень статей 8 - 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 р. (із змінами та доповненнями), які стосуються виконання Договору транспортного експедирування № TG 10514 від 01.05.2014р.; представити інші докази в порядку ст.ст. 32-34, ст. 36 ГПК України, що стосуються предмету спору.

Ухвалою суду від 01.10.2015 розгляд справи було відкладено на 20.10.2015 та повторно зобовязано відповідача виконати вимоги п.4 ухвали суду від 17.09.2015 року.

Таким чином, місцевим господарським судом позивачу було створено всі можливості для своєчасного надання документів на підтвердження заявлених вимог.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Полтавської області від 10.11.2015р. по справі №917/2047/15

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарсько процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТГЛ Україна, м. Одеса залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 10.11.2015р. у справі №917/2047/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Тарасова І. В.

20.01.16