ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р.Справа № 916/4029/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: О.Л. Воронюка

Суддів: В.В. Лашина, М.А. Мирошниченко

при секретарі Станковій І.М.

За участю:

Від ДП "Іллічівський морський торговельний порт" - ОСОБА_1, довіреність № 81, дата видачі : 31.12.15;

Від ТОІ "ФЕРРУМ плюс" - ОСОБА_2, довіреність № б/н, дата видачі : 16.10.15;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Іллічівський морський торгівельний порт"

на рішення господарського суду Одеської облсті від 27.11.2015

по справі № 916/4029/15

за позовом: Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРРУМ плюс";

про стягнення 610978,11 грн.

Встановила:

30.09.2015 до господарського суду Одеської області із позовною заявою звернулося ДП "Іллічівський морський торгівельний порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРРУМ плюс" в якій просить стягнути з відповідача на користь ДП "Іллічівський морський торгівельний порт" 610978,11 грн.

30.09.2015 ухвалою господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву до провадження та порушено провадження по справі.

27.11.2015 рішенням господарського суду Одеської області у задоволенні позову відмовлено.

Зазначений судовий акт обґрунтовано тим, що вимоги позивача не підлягають задоволенню частково за недоведеністю, а частково внаслідок пропуску строку позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Одеської області, до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося ДП "Іллічівський морський торгівельний порт" в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 27.11.2015 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з ТОВ «Феррум плюс» 610 978,11грн.

Зазначені вимоги обґрунтовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи.

22.01.2016 до Одеського апеляційного господарського суду від ТОВ «Феррум Плюс» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 27.11.2015 без змін.

Відповідач вважає, що оскаржуване рішення є законним, обставини справи зясовані повністю, висновки суду відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.02.2003 р. між Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" та ТОВ "ФЕРРУМ плюс" укладено договір про сумісну діяльність № 81-0 (Договір), за умовами якого сторони договору для досягнення спільної господарської мети зі створення та експлуатації спеціалізованого Комплексу для переробки імпортної руди навалом на виробничій території 2-го терміналу Порт, прилеглій до причалу № 10 (згідно прикладеною викопіровкою додаток № 1) зобовязується здійснювати сумісну діяльність, повязану з виконанням: маркетингової діяльності, направленої на залучення додаткових вантажопотоків та інвестицій в порт; вантажно-розвантажувальних робіт з імпортною рудою навалом у порту, включаючи весь комплекс повязаних з ним операцій; збереження вантажів, включаючи роботи по складській підготовці вантажу; транспортно-експедиційних операцій; співробітництво щодо комплексного обслуговування суден і пасажирів згідно з діючими вимогами до здійснення відповідних послуг; співробітництво щодо реконструкції і модернізації інфраструктури порту; агентування суден, різних допоміжних операцій і інших видів господарської діяльності порту (п.2.1 Договору).

Керівництво сумісною діяльністю і порядок ведення спільних справ по виконанню зобовязань за Договором покладаються на Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт"; згідно з виданою Підприємством довіреністю і здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Така довіреність становить невідємну частину договору про сумісну діяльність і оформлюється відповідно до глави 4 ЦК України (п. 3.1 Договору).

Згідно п.4.2.8 Договору про сумісну діяльність № 81-0 від 28.02.2003 р., Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт"; зобовязався вести бухгалтерський облік і податкову звітність сумісної діяльності до чинного законодавства.

Договір укладається на термін десять (10) років та набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.04.2013 р. (п.14.1 Договору). Термін дії Договору може бути продовжений на наступний термін на таких же умовах, за письмовою згодою сторін.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.08.2012 р., залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.2012 р. та Вищого господарського суду України від 24.12.2012 р. по справі 5017/1255/2012 Договір № 81-о розірвано.

Разом з цим, рішенням господарського суду Одеської області від 03.08.2012 р., залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.2012 р. та Вищого господарського суду України від 24.12.2012 р. по справі 5017/1255/2012 встановлено „За перший квартал 2012р. збиток від спільної діяльності дорівнює 871 445,00 грн.

Таким чином , колегія суддів погоджується із висновком господарського суду Одеської області про те що в частині стягнення збитків за перший квартал 2012 р. вимоги обґрунтовані.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 цієї ж статті ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судовою колегією встановлено, що рішення господарського суду Одеської області від 03.08.2012 р. по справі № 5017/1255/2012 набрало законної сили 06.09.2012 р.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.09.2015 Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до ТОВ «Феррум плюс».

25.11.2015 ТОВ "ФЕРРУМ плюс" заявило про застосування строків позовної давності.

Отже, судова колегія погоджується із висновком господарського суду Одеської області про те що хоча вимоги в частині збитків за перший квартал 2012 обґрунтовані відповідачем проте пропущено строк позовної давності, оскільки, як зазначено вище, рішення господарського суду Одеської області від 03.08.2012 р. по справі № 5017/1255/2012 набрало законної сили 06.09.2012 р., а позивач звернувся до суду з позовом 30.09.2015 р., а тому задоволенню вимоги скаржника в зазначеній частині не підлягають.

Посилання скаржника у своїй апеляційній скарзі на те, що 30.09.2012 позивачу стало відомо про порушення його права саме з моменту реєстрації Податкової декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за три квартали 2012 року в якій був відображений відємний стан результатів спільної діяльності судовою колегією не приймаються, оскільки скаржник володів інформацією про наявність збитків раніше.

Що стосується стягнення грошових коштів з ТОВ «Феррум плюс» на користь ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» за 9 місяців 2012 року то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, договором про спільну діяльність не визначений порядок відшкодування витрат і збитків, повязаних із спільною діяльністю учасників, у звязку з чим позивач вважає, що сторони за Договором несуть витрати та збитки пропорційно вартості їх вкладів у спільну діяльність.

Проте, відповідно до акту про фінансовий результат СД „ІМТП-Ферум плюс за 9 місяців 2012 р. збиток за результатами спільної діяльності склав 1381834,47 грн., в т.ч. доля ДП „ІМТП 770856,36 грн., а доля ТОВ „Ферум плюс 610978,11 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявний ОСОБА_1 про фінансові результати та податкова декларація про результати такої діяльності на території України, де визначенні різні/відмінні суми збитку сумісної діяльності за період 9 місяців 2012 р.

Як вірно встановлено господарським судом Одеської області, сума збитку дійсно задекларовано у податковій декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за період 3 квартали 2012 р. становить 1380244,00 грн., а сума збитку, яка відображена в ОСОБА_1 про фінансові результати 1381834,47 грн. З наданих позивачем письмових доказів вбачається, що вони містять різну інформацію щодо розміру збитку сумісної діяльності.

Крім того, у якості доказу позивачем, також надано копію податкової декларації про результати спільної діяльності та території України без створення юридичної особи за період 3 квартали 2012 р. Як підставу для формування збитків сумісної діяльності та їх стягнення, вказано бухгалтерський документ ОСОБА_1 про фінансові результати за 9 місяців 2012 р.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Наказом Державної податкової адміністрації від 28.02.2011 р. № 113 „Про затвердження форми Податкової декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи.-

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Колегія суддів погоджується із твердженням господарського суду Одеської області про те що відображення позивачем в податковому обліку певних сум не може вважатися безумовним доказом фактичного понесення збитків у заявленому розмірі, оскільки суду не було надано документів первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких відповідно до вимог чинного законодавства можливо було б зробити висновок про понесення збитків та їх розмір.

Згідно ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний бухгалтерський документ повинен містити обовязкові реквізити, зокрема особистий підпис, печатку особи.

Наданий позивачем ОСОБА_3 фінансових результатів СД „ІМТП-Ферум плюс за 9 місяців 2012 р. не містить підпис та печатки ТОВ "ФЕРРУМ плюс", у звязку з чим не може вважатись належним документом щодо підтвердження витрат/збитків сумісної діяльності, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до ч.1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тобто, обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи причинно-наслідкового зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Таким чином, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Підставою для відшкодування понесених збитків є доведений розмір, спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, наявність прямого причинно-наслідкового зв'язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої, вина правопорушника.

Згідно п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання.

Колегія суддів вважає правомірним посилання відповідача на те, що податкова звітність подається виключно для цілей оподаткування та не є доказом здійснених витрат, понесених збитків.

Судова колегія вважає. що скаржником не доведено наявності в діях ТОВ «Феррум плюс» всіх елементів складу цивільного правопорушення, оскільки не доведено, що розмір понесених збитків встановлено на підставі даних первинного бухгалтерського обліку.

Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що господарський суд Одеської області вірно дійшов висновку про відсутність доказів понесення позивачем збитків у заявленому розмірі.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія доходить до висновку про те, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи, ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням належних норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, підстави для скасування рішення господарського суду Одеської області від 27.11.2015 по справі № 916/4029/15 відсутні.

Керуючись ст. 85, 99, 101; 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 27.11.2015 по справі № 916/4029/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП "Іллічівський морський торгівельний порт" без задоволення.

Головуючий суддя О.Л. Воронюк

Суддя В.В. Лашин

Суддя М.А. Мирошниченко