РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016Справа №910/28313/15

За позовом Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотос-Енергія"

про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 1 298 318,36 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Новікова С.А., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотос-Енергія" (далі - відповідач) відшкодування матеріальних збитків в розмірі 1 298 318,36 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.11.2015 було порушено провадження у справі № 910/28313/15, розгляд справи призначено на 02.12.2015.

У судове засідання 02.12.2015 представники сторін не з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 05.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/28313/15 сторони не виконали.

Враховуючи те, що представники сторін у судове засідання не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва від 05.11.2015 про порушення провадження у справі № 910/28313/15, розгляд справи було відкладено на 20.01.2016.

08.12.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло повідомлення про відсутність аналогічного спору.

08.12.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника Виконавчого комітету Криворізької міської ради надійшли письмові пояснення.

Представник позивача у судове засідання 20.01.2016 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 20.01.2016 не з'явився.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача,з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2014 між Криворізьким міським управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» (далі - учасник, відповідач) було укладено Договір про закупівлю товарів за державні кошти № КР-61/Б (далі - Договір), відповідно до умов якого учасник зобов'язується у 2014 році поставити замовнику товар, зазначений в п. 1.2 Договору, а замовник прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з пунктом 1.2 Договору кількість товарів у асортименті, одиниця виміру, вартість за одиницю та загальна вартість товару зазначається у специфікації (Додаток № 1) , яка є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна цього договору становить 1 652 972,10 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 275 495,35 грн.

Пунктом 5.1 Договору сторонами погоджено, що строком поставки товарів є липень-серпень 2014 року.

Згідно з п. 6.3.1 Договору учасник зобов'язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання (п. 10.1 Договору).

Згідно з п. 11.4 Договору пред'явник талону - довірена особа замовника, яка є уповноваженим утримувачем талонів та уповноважена на отримання палива на АЗС. Особа, що звертається на АЗС за отриманням товару вважається належним пред'явником талону. Учасник вважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки товару з моменту відпуску товару у розпорядження замовника (пред'явника талону) на АЗС.

Позивач зазначає суду про те, що позивачем, на виконання умов Договору, було перераховано відповідачу оплату, однак відповідачем не було надано позивачу товар, при пред'явлені талонів, в повному обсязі.

14.01.2015 позивачем на адресу відповідача було направлено Претензію № 26/99 з вимогою повернути кошти за недоотриманий товар, однак відповіді на неї відповідач не надав, коштів не повернув, в зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов Договору, було перераховано відповідачу попередню оплату в розмірі 1 652 950,91 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 1106 від 31.07.2014, № 1118 від 01.08.2014, № 1109 від 01.08.2014, № 1117 від 05.08.2014, №1119 від 05.08.2014, №1120 від 06.08.2014, № 1121 від 07.08.2014, № 1123 від 08.08.2014, № 1126 від 11.08.2014, № 1111 від 12.08.2014, № 1141 від 19.08.2014, № 1115 від 21.08.2014, №1116 від 21.08.2014.

В свою чергу, відповідачем на виконання Договору було видано позивачу товару за талонами на суму 771 089,60 грн.

Таким чином, різниця між сумою попередньої оплати, перерахованої позивачем відповідачу, та вартістю фактично отриманого товару позивачем за талонами складає 881 860,40 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження отримання позивачем товару за талонами відповідно до умов Договору на всю суму отриманої передоплати - 881 860,40 грн.

Крім основної заборгованості, позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 15 961,67 грн штрафу, 387 377,10 грн інфляційної складової боргу та 13 119,19 грн трьох відсотків річних.

Згідно з п. 7.2 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товару за бюджетні кошти учасник сплачує замовнику штраф у розмірі 0,001 відсотків від вартості не наданого товару за кожен день прострочення, включаючи день фактичного виконання зобов'язань. Сплата штрафу не звільняє сторону від виконання прийнятих на себе зобов'язань.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення з відповідача суми штрафу, суд встановив, що позивачем вірно розраховано зазначену суму. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф в розмірі 15 961,17 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що позивачем вірно розраховані зазначені суми. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 13 119,19 грн та інфляційні втрати в розмірі 387 377,10 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 298 318,36 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос-Енергія» (01030, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 52 літера "Б", офіс 204; ідентифікаційний код: 39042048) на користь Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, проспект Карла Маркса, будинок 71; ідентифікаційний код: 08670970) заборгованість в розмірі 881 860 (вісімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот шістдесят) грн 40 коп., інфляційні втрати в розмірі 387 377 (триста вісімдесят сім тисяч триста сімдесят сім) грн 10 коп., 3 % річних в розмірі 13 119 (тринадцять тисяч сто дев'ятнадцять) грн 19 коп., штраф в розмірі 15 961 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят одна) грн 67 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 19 474 (дев'ятнадцять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн 78 коп.

Повне рішення складено 25.01.2016.

Суддя О.В. Нечай