Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

28 січня 2016 року Справа № 927/1513/15

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Чернігівобленерго",

, вул. Горького, 40, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніжинтепломережі",

, вул. Глібова, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

про стягнення 2413594,61 грн.

Суддя Белов С.В.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

позивача: ОСОБА_1 довіреність № 28/7075 від 21.12.2015 юрисконсульт ПАТ "Чернігівобленерго", посв № 210 від 05.10.15р.

відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 01-07/7 від 08.04.2015 представник ТОВ "НіжинТеплоМережі"

Позивачем публічним акціонерним товариством "Чернігівобленерго" подано позов про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинтепломережі" 2337386,96 грн. боргу за споживання активної електроенергії та 76207,65 грн. боргу за споживання реактивної електроенергії.

Відповідачем письмового відзиву на позов не надано.

Представником позивача у судовому засіданні 21.01.2016р. надано клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів, а саме копії банківських виписок про часткову оплату відповідачем боргу, які засвідчують часткове погашення заборгованості відповідачем на суму 400000,00грн. за активну електроенергію в період жовтень-листопад 2015р., а отже загальна сума заборгованості становить 2013594,61грн.

Від позивача 25.01.2016р. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів, а саме: копії Угоди №1 від 17.02.2005р. та копії Акту звірки розрахунків від 01.01.2016року, згідно якого відповідач погоджується із сумою боргу в повному обсязі.

Суд розглянув подані документи та приєднав їх до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.01.16р. проти позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали та дослідивши докази, господарський суд ВСТАНОВИВ наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 26 Закону України „Про електроенергетику та Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.96р. зі змінами та доповненнями, постачання електроенергії для забезпечення потреб споживачів здійснюється на підставі договору на постачання електроенергії, що укладається між споживачем та електропостачальною організацією.

09.01.2004 року між відкритим акціонерним товариством енергопостачальна компанія „Чернігівобленерго (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ніжинтепломережі" (споживач), було укладено договір про постачання електричної енергії № 560.

Відповідно до умов зазначеного договору позивач (постачальник) взяв на себе зобовязання постачати електричну енергію відповідачу (споживачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 5700 кВА, дозволеної до використання 1500 кВт в обсягах 9474894 кВт. г. (орієнтовно), а споживач оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно угоди №1 від 17.02.2005 року, що є невідємною частиною Договору №560 від 09.01.2004 р., оплата спожитої електроенергії проводиться споживачем виключно грошовими коштами, за діючими тарифами, в терміни та обсягах:

- перша оплата, самостійно до 9 числа розрахункового періоду 25 % вартості очікуваного споживання електричної енергії;

- друга оплата, самостійно, до 19 числа розрахункового періоду 35 % вартості очікуваного споживання електричної енергії;

- третя оплата, самостійно, в останній операційний день розрахункового періоду 40 % вартості очікуваного споживання електричної енергії;

- остаточний розрахункового не пізніше перших 3 операційних діб після закінчення розрахункового періоду, визначеного згідно п.7.3. договору.

Згідно пункту 7.3. Договору викладено в наступній редакції: Розрахунковий період по даному договору встановити з 30 числа попереднього (розрахункового) місяця по 29 число розрахункового місяця включно.

Пунктом 2.1.4. Постачальник електричної енергії зобовязаний щомісячно надавати споживачу рахунки на оплату спожитої електроенергії та інших платежів за розрахунковий період.

Пунктом 2.2.4. договору про постачання електричної енергії № 560 від 09.01.2004 року передбачено, що споживач щомісячно 29 числа зобовязаний знімати та не пізніше наступного дня представляти до Електропостачальної організації складений за установленою формою і підписаний відповідальною посадовою особою Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії згідно переліку п.7.2. цього Договору та отримувати розрахунки на оплату спожитої електроенергії і інших платежів за розрахунковий період.

На підставі актів про використану електроенергію споживачу було виставлено рахунки за спожиту активну електроенергію, а саме:

№560-01-2015 від 29.10.2015 на суму 896345,26 грн. (отриманий споживачем 29.10.15);

№AD560-01-2015 від 29.10.2015 на суму 435,06 грн. (отриманий споживачем 29.10.15);

№560-11-2015 від 30.11.2015 на суму 1513753,22грн. (отриманий споживачем 30.11.15);

копії яких додано до матеріалів справи. Всього споживачу виставлено рахунків за спожиту активну електроенергію на загальну суму 2337386,96 грн. Як вказує позивач, відповідач самостійно здійснив часткову оплату в сумі 73146,58 грн., таким чином, заборгованість за активну електроенергію станом на 03.12.2015 року складає 2337386,96 грн.

Помісячний обсяг спожитої відповідачем активної електричної енергії підтверджується Актами про використану електричну енергію від 29.10.15, 29.10.15, 30.11.15, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, з зазначеною суму боргу відповідач згоден в повному обсязі, що підтверджується актами звірки розрахунків від 07.12.15р.

Відповідно до п.2.2.6. Договору споживач зобовязаний здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника електричної енергії та електроустановками Споживача згідно з Додатком №3 Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії до договору про постачання електричної енергії № 560 від 09.01.2004 року.

Позивачем, відповідно до п.2.2.6. умов договору про постачання електричної енергії № 560 від 09.01.2004 року, були надані послуги за перетікання реактивної електроенергії та відповідно виставлено рахунок:

№560-10-2015 від 29.10.2015 на суму 25845,86 грн. (отриманий споживачем 29.10.15);

№AD560-10-2015 від 30.10.2015 на суму 17010 грн. (отриманий споживачем 29.10.15);

№560-11-2015 від 30.11.2015 на суму 50344,69 грн. (отриманий споживачем 30.10.15); копії яких додано до матеріалів справи.

Вартість наданих послуг з перетікання реактивної електроенергії становить 76207,65 грн. та підтверджується Актами за перетікання реактивної електроенергії від 29.10.15, 30.11.15, які підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками, копії яких додано до матеріалів справи. Станом на 03.12.2015 року заборгованість за реактивну електроенергію самостійно відповідачем не сплачена та становить 76207,65 грн.

У сторін відсутні розбіжності щодо вартості та обсягу спожитої електричної енергії за спірний період, що підтверджується актами звірки розрахунків від 07.12.15р.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Частинами 6,7 ст.276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Станом на 16.12.15р. (на час подання позову) заборгованість за активну електроенергію складала 2337386,96грн., а за реактивну електроенергію заборгованість складала 76207,65грн. Таким чином станом на час подання позову заборгованість за спожиту електроенергію становила 2413594,61грн.

Як засвідчують надані позивачем у судовому засіданні 21.01.16р. додаткові докази щодо платежів відповідача у період після подання позивачем позову, а саме копії банківських виписок про рух коштів по рахунку позивача за 24.12.15р. та 30.12.15р. заборгованість відповідача перед позивачем зменшилась на суму 400000,00грн.

Представником відповідача не заперечується зменшення боргу на зазначену позивачем суму, про що свідчить наданий позивачем акт звірки розрахунків від 01.01.2016р., підписаний сторонами.

З огляду на вказане та враховуючи підтвердження належними доказами заборгованості відповідача станом на час розгляду справи у сумі 2013594,61грн., позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відносно часткового погашення заборгованості відповідачем на суму 400000,00 грн. позивач надав письмове клопотання про приєднання до матеріалів справи копій банківських виписок однак у відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України чітко не виклав своє позиції відносно відмови від позову на вказану суму чи зменшення суми позовних вимог.

З огляду на вказане, надані суду докази зменшення боргу відповідача мають бути розцінені як докази, які засвідчують відсутність спору в цій частині, а тому відносно стягнення 400000,00 грн. провадження у справі має бути припинено згідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що борг виник із вини відповідача, судові витрати, понесені позивачем, мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 173 Господарського кодексу України , ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 22, 33, 34, 49, п.1-1 ст. 81, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у частині стягнення 400000 грн. припинити за відсутністю предмету спору, а відносно стягнення 2013594,61грн. позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинтепломережі", (, вул. Глібова, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, р/р № 7097, р/р № 7097 у філії Чернігівське обласне АТ Ощадбанк, МФО 353553) на користь Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (,вул. Горького, 40,м. Чернігів, 14,96 грн. боргу за активну електроенергію на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 2791 у філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк",МФО 353553, 76207,65грн. боргу за реактивну електроенергію та 36203,92грн. судового збору на поточний рахунок № 2791 у філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк", МФО 353553.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.В. Белов