КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2016 р. Справа№ 910/25348/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Салій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй СІТІ" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.10.2015 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Приватного підприємства "ПГС Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй СІТІ"

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП "ПГС Сервіс" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ "Строй СІТІ" про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.10.2015 позов був задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 77000 грн. основного боргу, 4493,42 грн. пені, 234,16 грн. - 3% річних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій вказує, що рішення суду прийняте при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушенням норма матеріального та процесуального права, а тому просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 13.11.2015 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.12.2015.

Ухвалою суду від 03.12.2015 відповідно до ст.77 ГПК України розгляд апеляційної скарги відкладений на 22.12.2015.

Ухвалою суду від 22.12.2015 розгляд скарги був відкладений до 19.01.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

В судове засідання на призначену дату з`явився представник відповідача та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду скарги через поважність причини неявки суду не надав.

Відповідно до зворотних повідомлень, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачем не отримувалась кореспонденція суду, а саме ухвалу про прийняття апеляційної скарги та ухвалу про відкладення розгляду апеляційної скарги від 03.12.2015 та вони були повернуті суду за закінчення терміну зберігання.

Крім того, відповідно до офіційних даних сайту УДППЗ «Укрпошта», позивач також не з`являвся до поштового відділення для отримання іншої кореспонденції, а саме ухвали суду про відкладення розгляду апеляційної скарги від 22.12.2015, а отже, відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» позивач вважається повідомлений належним чином про день, час та місце слухання справи.

Враховуючи все вище зазначене, а також те, що наявні матеріали справи достатні для повного, всебічного та об`єктивного розгляду апеляційної скарги та спору, колегія суддів вважає за можливе розгляд даної справи за відсутності представника позивача.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

29.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Строй СІТІ" (замовник) та Приватним підприємством "ПГЛ Сервіс" (підрядник) був укладений договір на виконання робіт № 29/04-1.

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручив, а підрядник зобов'язався виконати власними та залученими силами і засобами з використанням власних матеріалів, згідно з специфікацією (додаток № 1), що є невід'ємною частиною цього договору, монтажні роботи на об'єкті за адресою: м. Київ, Пуща Водиця, вул. Гамарника, 20 , а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

Пунктом 2.2. договору визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються наступним чином:

2.2.1. Протягом 2 (двох) робочих днів після підписання даного договору замовник перераховує підряднику перший авансовий платіж в розмірі 30 000,00 грн.

2.2.2. Протяом 7 (семи) робочих днів після підписання даного договору замовник перераховує підряднику другий авансовий платіж в розмірі 52 200,00 грн.

2.2.4. Розрахунок за виконані роботи замовник оплачує на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт не пізніше ніж через 20 (двадцять) календарних днів після закінчення робіт.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду мотивує свої вимоги тим, що ним, свої зобов`язання за договором були виконані в повному обсязі, сторонами були підписані акти приймання-передачі виконаних робіт, проте кошти відповідачем так і не були перераховані позивачу.

Відповідач, оскаржуючи постановлене судом першої інстанції рішення та не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, мотивує це тим, що акти виконаних робіт сторонами не підписувалися, а отже не настав момент оплати таких робіт, відповідно до умов договору.

Крім того, позивачем не складалися податкові накладні, не надавалися відповідачу та не включалися до реєстру, що також підтверджує відсутність надання послуг позивача відповідачу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статей 6, 627, 628 та 638 Цивільного кодексу України, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з п. 2.1. договору загальна договірна вартість робіт за цим договором, з урахуванням вартості усіх необхідних матеріалів, комплектуючих виробів та обладнання, згідно з додатком № 1 до цього договору, складає - 137000 грн. в т.ч. ПДВ 20%.

Відповідно до п. 4.1. договору роботи після їх завершення приймаються на підставі акту виконаних робіт, підписаного сторонами.

Згідно з п. 3.3. договору датою завершення робіт є дата підписання сторонами акту виконаних робіт, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і вразі допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Позивачем подано наступні акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) на загальну суму 137000 грн., які підписані та скріплені печаткою обох сторін:

- акт № 1 від 16.07.2015 на суму 10341,60 грн.,

- акт № 2 від 16.07.2015 на суму 50598,00 грн.,

- акт № 3 від 16.07.2015 на суму 76060,40 грн.

Згідно з ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 2.7. договору визначено, що розрахунок за виконані роботи замовником проводяться протягом 10 банківських днів після прийняття робіт та підписання і скріплення печатками сторін актів виконаних робіт.

Пунктом 2.2. договору визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються наступним чином:

2.2.1. Протягом 2 (двох) робочих днів після підписання даного договору замовник перераховує підряднику перший авансовий платіж в розмірі 30 000,00 грн.

2.2.2. Протяом 7 (семи) робочих днів після підписання даного договору замовник перераховує підряднику другий авансовий платіж в розмірі 52 200,00 грн.

2.2.3. За необхідністю подальші авансові платежі сплачуються за домовленістю сторін на підставі виставлених рахунків-фактур.

2.2.4. Розрахунок за виконані роботи замовник оплачує на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт не пізніше ніж через 20 (двадцять) календарних днів після закінчення робіт.

Надані позивачем банківські виписки свідчать, що відповідачем було перераховано позивачу за договором 29.04.2015 кошти в сумі 30000 грн. та 08.05.2015 кошти в сумі 30000 грн.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечення апелянта стосовно того, що роботи не були закінчені та акти приймання-передачі виконаних робіт не підписувалися, спростовуються наступним.

В матеріалах справи наявний лист позивача від 06.07.2015 № 150706/1, в якому позивач повідомляв відповідача про завершення монтажних робіт за адресою: м. Київ, вул. Гамарника,20 та просив здійснити розрахунок на підставі умов договору, направивши при цьому стороні протоколи випробування ліфтів та акти приймання -передачі.

Вказаний лист був отриманий представником відповідача 06.07.2015, про що зроблена відповідна відмітка на самому листі.

Протоколи випробування ліфтів, копії, яких наявні в матеріалах справи, підписані представника обох сторін без зауважень та заперечень.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2015 на загальну суму 137000 грн., яка підписана зі сторони замовника та підрядника вповноваженими представника та скріплена печатками товариств.

Також в матеріалах справи наявні копії 3-х актів приймання-передачі виконаних робіт за липень 2015 року, які також підписані зі сторони замовника та підрядника вповноваженими представника та скріплена печатками товариств.

Відповідачем не було надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 33 ГПК України, щодо недійсності таких актів приймання-передачі виконаних робіт чи доказів того, що вказані акти підписані не представником відповідача та скріплені підробною печаткою товариства.

Отже, всі наявні матеріали справи, доводять факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, та факт наявності та виникнення у відповідача обов`язку з оплати виконаних робіт.

Твердження апелянта стосовно того, що неподання податкових накладних та не включення їх до реєстру є доказом не надання зазначених послуг позивачем не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки ані умовами договору ані нормами чинного законодавства, що регулюють відносини між замовником та підрядником не передбачено, що підтвердженням виконання робіт підрядником та виникнення обов`язку у замовника щодо оплати робіт є складання та подання податкових накладних.

Дані документи стосуються господарської діяльності кожного товариства та його податкової звітності та не можуть бути доказом надання/ненадання певних послуг за укладеним між сторонами договором.

Отже, зважаючи на все викладене, Господарський суд міста Києва правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовної вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 77000 грн.

Також, позивачем ставилася вимога про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення відповідачем виконання обов`язку щодо оплати виконаних робіт.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України відповідальність за порушення зобов'язання настає за наявності вини особи, яка порушила зобов'язання, відсутність своєї вини доводить така особа.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що за прострочення замовником оплати виконаних робіт, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої до оплати суми за кожний день такого прострочення.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції, погоджується, що датою початку нарахування санкцій є саме 06.08.2015, оскільки за умовами договору розрахунок за виконані роботи замовник оплачує не пізніше ніж через 20 календарних днів після закінчення робіт, а акти приймання-передачі виконаних робіт, що є доказом закінчення робіт, сторонами були підписані 16.07.2015.

Таким чином, розрахунок суду першої інстанції щодо того, що до стягнення з відповідача підлягає пеня саме в розмірі 4493,42 грн. є арифметично вірним та обґрунтованим.

Стосовно 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, наданих позивачем, суд апеляційної інстанції приймає до уваги розрахунок здійснений місцевим судом та погоджується з тим, що до стягнення з відповідача підлягає: 3% річних в розмірі - 234,16 грн.

В той же час, зважаючи, що за даними Державної служби статистики України у серпні 2015 року індекс інфляції становив 99,2, тобто мало місце дефляція, Господарським судом міста Києва правомірно відмовлено в задоволені даної вимоги.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Представник апелянта, звертаючись із апеляційною скаргою до суду, мотивував також її тим, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, а саме справа розглянута без участі представника відповідача, який не був повідомлений належним чином про день та час слухання справи.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, судом першої інстанції 28.09.2015 була винесена ухвала про порушення провадження по справі та призначено розгляд спору на 08.10.2105 на 10 год. 50 хвл.

Справа судом була розглянута по суті в день призначення, тобто 08.10.2015 та постановлено оскаржуване рішення без участі представника відповідача, що підтверджується як протоколом судового засідання від 08.10.2015 так і текстом самого рішення.

В матеріалах справи наявне зворотне повідомлення від ТОВ «Строй Сіті», з якого вбачається, що ухвала суду від 28.09.2015 була отримана представником відповідача 08.10.2015, тобто в день слухання справи та винесення оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідно до офіційних даних сайту УДППЗ «Укрпошта» (відповідний лист - роздруківка долучався до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції представником апелянта) відповідачем вказана ухвала суду, в якій зазначено дату, час та місце розгляду спору, була отримана відповідачем 08.10.2105 об 11:20, в той час, як зазначалось, справа була призначена та розглядалася в 10:50 08.10.2105.

Тобто з усього зазначеного вбачається, що судом першої інстанції спір був розглянутий по суті без вповноваженого представника відповідача, який не був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи та суд на час слухання не мав належного та достовірного підтвердження стосовно наявності у відповідача відомостей щодо призначення справи до розгляду на 08.10.2015 на 10 год. 50 хвл.

Крім того, матеріали справи не містили відзиву на позов ПП «ПГС Сервіс» та жодних документів відповідача на спростування позовних вимог, що б надало змоги суду дослідити всі обставини справи в повному обсязі для прийняття обґрунтованого, всебічного та правомірного рішення з даного спору.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 104 ГПК України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду якщо, справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Зважаючи на все зазначене, оскаржуване рішення суду від 08.10.2015 підлягає скасуванню саме з підстав порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй СІТІ" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/25348/15 підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй СІТІ" підлягає частковому задоволенню, судові витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на обох сторін.

Згідно із п. 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.3 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй СІТІ" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/25348/15- скасувати. Постановите нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй СІТІ" (01103, м. Київ, вул. Професора Підвисоцького, 6-В, ) на користь Приватного підприємства "ПГЛ Сервіс" (02089, м. Київ, вул. Радистів, 38, ) 77 000 грн. основного боргу, 4493,42 грн. пені, 234,16 грн. - 3% річних, 1225,91 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Приватного підприємства "ПГЛ Сервіс" (02089, м. Київ, вул. Радистів, 38, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй СІТІ" (01103, м. Київ, вул. Професора Підвисоцького, 6-В, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 747,70 грн.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/25348/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко