номер провадження справи 31/104/14-24/203/14-8/200/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016 Справа № 908/4027/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс-1 (81118, Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани)

До відповідача товариства з обмеженою відповідальністю проектно будівельне підприємство Азовінтекс (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 68-а)

про стягнення 100743 грн. 23 коп. річних процентів

Суддя Попова І.А.

Представники:

Позивача не з'явився (ОСОБА_1, дов. від 03.06.2013 р. в засіданні 03.12.2015 р.)

Відповідача ОСОБА_2, дов. № 522/ю-71 від 05.01.2015 р.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 100743 грн. 23 коп. річних процентів.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2015 р. скасовано рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.2015 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 р. у справі № 908/4027/14 та справу направлено на новий розгляд до господарського суду Запорізької області. Відповідно до ст. 2-1 ГПК України справу передано на розгляд судді Поповій І.А. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.11.2015 р. справу прийнято до провадження.

Позивачем заявлено клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до ст. 74-1 ГПК України клопотання судом задоволено, про що винесено відповідну ухвалу від 26.11.2015 р.

Розгляд справи, призначений на 03.12.2015 р., відкладався до 21.12.2015 р., 18.01.2016р. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 18.01.2016 р.

В судове засідання 18.01.2016 р., яке проводилося в режимі відеоконференції, позивач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, про відмову від позову позивач не заявив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 18.01.2016 року за відсутності представника позивача.

Позовні вимоги заявлено з наступних підстав, викладених у позовній заяві: 15.02.2010 р. сторонами укладено договір транспортного перевезення № 522/2010-4, згідно якого Перевізник (ТОВ Транс-Сервіс-1) зобов'язувався надати Замовнику (ТОВ ПБП Азовінтекс) послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом, а Замовник прийняти й оплатити належним чином виконані Перевізником послуги по перевезенню. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині оплати отриманих послуг, позивач звернувся до Постійно діючого третейського суду при асоціації Всеукраїнська інвестиційна асоціація з позовною заявою про стягнення боргу, штрафних санкцій та 3 % річних. 01 вересня 2011 р. Третейським судом винесено рішення, яким позовні вимоги ТОВ Транс-Сервіс-1 задоволені та стягнуто з ТОВ ПБП Азовінтекс 2575019,50 грн. основного боргу, 223232,01 грн. пені, 240172,12 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість у звязку з інфляцією, 104199,14 грн. 3 % річних, 1700 грн. сплаченого третейського збору. Наказ на примусове виконання даного рішення видано 25.09.2012 р. Примусове виконання відбулося 10.12.2012 р. При розгляді третейським судом позовної заяви ТОВ Транс-Сервіс-1 до ТОВ ПБП Азовінтекс ціна позову розраховувалась станом по 22.08.2011 р. включно. Таким чином, відповідачу нараховано розмір відсотків відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України з 23.08.2011 р. по 10.12.2012 р., що становить 100743,23 грн., які позивач просить стягнути з відповідача з посиланням на ст. ст. 16, 22, 264, 509, 526, 530, 598, 625, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог. У відзиві на позов вказує, що із встановлених судами попередніх інстанції обставин справи вбачається, що спір між сторонами уже переданий на розгляд третейського суду та розглянутий ним по суті, а вимоги, заявлені у даній справі є похідними від спору, що розглянутий третейським судом. Статтею 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо зокрема, сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду. Таким чином, можливість розгляду даного позову у господарському суді повязується із відсутністю третейського застереження, про що опосередковано вказують і приписи ст.. 35 ГПК України. Тобто, відповідач вважає, що рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 01.09.2011 р. не може доводити у даній справі наявність заборгованості відповідача за договором транспортного перевезення № 522/2010-4, як і не може доводити наявність правових підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, ці обставини мають доводитися у загальному порядку. Позивачем сформовано позовні вимоги на підставі укладеного 15.02.2010 р. договору транспортного перевезення № 522/2010-4. Згідно розрахунку позовних вимоги початком відліку є дата 23.08.2010 р., тобто до дати прийняття постійно діючими третейським судом при асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» рішення за справою № 25/05.10. Отже, позивач звернувся до суду про стягнення річних процентів саме з зобов'язання за договором перевезення № 522/2010-4 від 15.02.2010 р. Відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовну давність в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України. Відповідач зазначає, що ч. 5 ст. 315 ГК України внормовано, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив:

15 лютого 2010 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» (перевізник, позивач у даній справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБП «Азовінтекс» (відповідачем у даній справі, замовник) укладено договір транспортного перевезення №522/2010-4, за умовами якого перевізник зобов'язався надати замовнику послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом, а замовник прийняти й оплатити належним чином виконані перевізником послуги по перевезенню.

Предметом спору у даній справі є стягнення відповідно до ст.. 625 ЦК України річних процентів в розмірі 100743 грн. 23 коп., нарахованих за період з 23.08.2011 р. по 10.12.2012 р. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2015 р. скасовано рішення господарського суду Запорізької області від 18.02.2015 р. по даній справі та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 р., справу №908/4027/14 передано на новий розгляд. В постанові ВГСУ зазначено, що судами попередніх інстанцій не досліджено третейську угоду та питання правомірності вирішення у даній господарській справі заявленого позову.

Відповідно ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов'язковими для господарського суду під час нового розгляду справи.

Судом встановлено: пунктом 6.1 договору перевезення № 522/2010-4 (у звязку невиконанням умов якого виник спір) узгоджено, що всі спори і розбіжності, що можуть виникнути між сторонами із умов цього договору, або в звязку з ним (при укладенні, виконанні, зміні, розірванні, припиненні, визнанні неукладеним, визнанні недійсним та ін.) підлягають вирішенню Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація», якщо попередньо не досягнуто згоди шляхом переговорів.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Всеукраїнська інвестиційна асоціація" від 01.09.2011 у справі №24/05.10 задоволено повністю позов товариства «Транс-Сервіс-1» та стягнуто на його користь з товариства «ПБП «Азовінтекс» 2575019,50 грн. основного боргу, 223232,01 грн. пені, 240172,12 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість у зв'язку з інфляцією, 104199,14 грн. 3 % річних, 1700 грн. сплаченого третейського збору за розгляд справи в третейському суді.

25 вересня 2012 р. на виконання зазначеного рішення третейського суду Господарським судом Львівської області видано відповідний наказ у справі №5015/5209/11.

12 грудня 2012 р. відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №34993941 на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" у звязку з фактичним виконанням боржником рішення в повному обсязі 10.12.2012 р.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Всеукраїнська інвестиційна асоціація" від 05.03.2013 у справі №120/10.12 задоволено повністю позов товариства «Транс-Сервіс-1» та стягнуто на його користь з товариства «ПБП «Азовінтекс» 100743,23 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 23.08.2011 р. по 10.12.2012 р., 1075,84 грн. витрат за розгляд справи в третейському суді.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 03.06.2013 р. у справі № 914/1576/13 за заявою ПБП «Азовінтекс»» скасовано рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна Асоціація» від 05.03.2013 р. у справі № 120/10.12, яким задоволені позовні вимоги ТОВ «Транс-Сервіс-1» до ТОВ «ПБП «Транс-Сервіс-1» про стягнення 100743 грн. 23 коп. річних процентів та 1075,84 грн. витрат за розгляд справи в третейському суді. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2013 р. ухвалу господарського суду Львівської області від 03.06.2013 р. у справі № 914/1576/13 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2014 р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2013 р. у справі № 914/1576/13 залишено без змін. При цьому, колегією суддів ВГСУ в постанові від 11.02.2014 р. зазначено наступне: «У звязку з припиненням дії основного договору припинилася дія третейського застереження, а позовна заява про стягнення трьох відсотків річних на підставі ст.. 625 ЦК України подана ТОВ «Транс-Сервіс-1» до третейського суду 04.10.2012 р. В матеріалах справи відсутні докази укладення сторонами діючої третейської угоди на момент подання до третейського суду позовної заяви ТОВ «Транс-Сервіс-1».»

При попередньому розгляді даної справи сторонами не було надано суду відомості щодо винесених судових рішень у справі № 914/1576/13 господарського суду Львівської області.

Таким чином, спір у даній справі підлягає розгляду господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України у звязку з припиненням дії третейського застереження.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вичинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, за відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України ).

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора вимагати сплату процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як свідчать вивчені матеріли, відповідач несвоєчасно виконав зобов'язання щодо оплати послуг, наданих йому позивачем за договором транспортного перевезення №522/2014-4 від 15.02.2010 р., що не оспорювалось відповідачем при розгляді спору про стягнення основного боргу. На виконання ухвали господарського суду Львівської області від 18.09.2012 р. у справі № 5015/5209/11 видано наказ від 25.09.2012 р. про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 01.09.2011 р. у справі № 25/05.10. Виконавче провадження з виконання наказу від 25.09.2012 р. у справі № 5015/5209/11 закінчено у звязку фактичним виконанням боржником, про що свідчить постанова ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області від 12.12.2012 р. Таким чином, суд вважає правомірним нарахування позивачем річних процентів, нарахованих за період з 23.08.2011 р. по 10.12.2012 р. за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором №522/2014-4 від 15.02.2010 р.

Розрахунок заявленої до стягнення суми річних процентів в розмірі 100743 грн. 23 коп., нарахованих за період з 23.08.2011 р. по 10.12.2012 р., судом перевірено. Суд вважає розрахунок заявлених позивачем до стягнення річних процентів помилковим внаслідок невірного арифметичного розрахунку. За перерахунком правомірною є сума річних процентів в розмірі 100543 грн. 73 коп., нарахованих за період з 23.08.2011 р. по 10.12.2012р.

Що стосується строків позовної давності у даних відносинах, про застосування яких заявлено відповідачем, суд зазначає наступне:

Відповідач, заявляючи про застосування наслідків спливу позовної давності вказує, що до спірних відносин має застосовуватися спеціальна позовна давність, встановлена ст. 925 ЦК України. Суд знаходить доводи відповідача хибними.

Спір у даній справі про стягнення річних процентів виник внаслідок неналежного виконання замовником зобов'язань щодо розрахунків за отримані послуги перед перевізником, тобто за неналежне виконання грошових зобов'язань. Позовна давність в один рік, встановлена ст. 925 ЦК України, стосується предявлення позову до перевізника, що випливає із договору перевезення вантажу. В даному випадку вимоги предявлено перевізником до замовника.

Щодо перебігу загальної позовної давності в даних спірних правовідносинах суд зазначає, що перебіг такого строку почався з моменту набрання чинності постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2014 р. у справі № 914/1576/13, якою залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2013 р. та ухвалу господарського суду Львівської області від 03.06.2013 р. у справі № 914/1576/13 (яка розглядалася судами протягом тривалого часу), оскільки до того моменту позивач намагався стягнути суму річних процентів одним із передбачених законодавством способів захисту своїх прав.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги про стягнення річних процентів в розмірі 100743 грн. 23 коп., нарахованих за період з 23.08.2011 р. по 10.12.2012 р., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 100543 грн. 73 коп.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, ст. 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельне підприємство Азовінтекс (87500, Донецька область, м. Маріуполь пр. Леніна, 68-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс-1 (81118, Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани, ) 100543 (сто тисяч пятсот сорок три) грн. 73 коп. річних процентів, 2010 (дві тисячі десять) грн. 83 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині прозову відмовити.

Повне рішення складено 29 січня 2016 року.

Суддя І.А. Попова