ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

25 січня 2016 року Справа № 916/3170/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівВасищака І.М., Студенця В.І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Одеської міської ради
на рішенняГосподарського суду Одеської області від 23.06.2015 року
та постановуОдеського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року
у справі№ 916/3170/14
за позовомзаступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради
до Одеської міської ради; Виконавчого комітету Одеської міської ради;
третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Департамент комунальної власності Одеської міської ради
про визнання недійсними рішень, свідоцтва про право власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.06.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року, позов заступника прокурора Одеської області задоволено:

-визнано недійсним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2010 р. № 410 "Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси" в частині включення за № 10 до затвердженого пунктом 1 переліку об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв. м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, та пункту 4 в частині доручення КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на ці приміщення та антресолі;

- визнано недійсним свідоцтво про право власності від 06.09.2010 року серії САЕ № 068436, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв. м, основною площею 733,4 кв. м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15;

- визнано недійсним пункт 1 рішення Одеської міської ради від 17.12.2013 року № 4212-VІ "Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень Одеської міської ради" в частині включення до цього переліку за № 5 нежитлового приміщення третього поверху площею 49,2 кв. м, що складає 44/1000 нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 по вул. Ланжеронівській, 15 у м. Одесі;

- визнано право власності на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв. м, основною площею 733,4 кв. м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі Одеської обласної ради.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 10.11.2015 року касаційну скаргу Одеської міської ради повернуто скаржнику на підставі пункту 4 статті 111-3 Господарського процесуального кодексу України.

Одеська міська рада (надалі - відповідач) повторно звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і постанову, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає поверненню скаржнику з огляду на наступне.

Згідно з частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Порядок оплати та ставки судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів встановлені Законом України "Про судовий збір", який набрав чинності 01.11.2011 року.

Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Касаційну скаргу повторно подано 28.11.2015 року, про що свідчить відбиток вхідного штампу Одеського апеляційного господарського суду проставленого на першому аркуші скарги (копія касаційної скарги долучена до матеріалів справи). Отже, у даному випадку розмір судового збору, який підлягає до сплати, повинен обраховуватися з урахуванням положень ч.ч.1-2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" у редакції зі змінами, внесеними ЗУ №484-VIII від 22.05.15 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності 01.09.2015 року.

Згідно з п.п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" (у редакції від 01.09.2015) при поданні до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до пункту 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Предметом спору у даній справі (а також предметом оскарження в касаційній інстанції) є визнання недійсними рішення виконавчого комітету Одеської міської ради, рішення Одеської міської ради, свідоцтва про право власності (три немайнові вимоги), а також визнання права власності на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв. м, основною площею 733,4 кв. м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15 (майнова вимога). Тобто, у даному випадку, судовий збір підлягає сплаті з урахуванням трьох немайнових вимог та однієї майнової (яка обчислюється з урахуванням вартості спірного майна).

В матеріалах справи міститься "Додаткове погодження до договору оренди нежитлового приміщення № 249/2 від 02.03.1999 року" (а.с. 27, т. 3), в якому зазначено експертну вартість приміщення за адресою: вул. Ланжеронівська, 15, м. Одеса. - всього 125 992 грн. (і це вартість тільки 13,51 кв.м.).

Отже, у даному випадку, судовий збір, який підлягає сплаті становить за 3 немайнові вимоги: 1218 грн. * 3 *120% = 4 384,80 грн. + майнова вимога: 2% від вартості спірного майна.

До касаційної скарги Одеською міською радою додано платіжне доручення № 739 від 10.09.2015 року, відповідно до якої судовий збір за подання скарги сплачений в сумі 5 846,40 грн., як за 4 вимоги немайнового характеру (копія платіжного доручення залучена до матеріалів справи).

При поданні касаційної скарги, у даному випадку, відповідач повинен сплатити судовий збір як за 3 немайнові вимоги - 4 384,80 грн. так і за одну майнову вимогу, яка розраховується з вартості спірного майна.

Як зазначено вище тільки частина вартості спірного майна площею 13,51 кв.м. оцінена у розмірі 125 992 грн.(станом на 17.06.2010 року). І тільки з зазначеної вартості частини майна площею 13,51 кв.м. відповідач повинен сплатити 3 023,81 грн. судового збору (2% від 125 992 грн. = 2 519,84 грн. * 120%).

Незважаючи на ту обставину, що фактично судами при здійсненні провадження у справі не було визначено вартості спірного майна, відповідач у даному випадку звертаючись до суду касаційної інстанції повинен сплатити судовий збір у тому числі з вимоги про визнання права власності як з майнової вимоги, тобто самостійно визначити розмір судового збору за оскарження прийнятих судових рішень в частині майнової вимоги.

Судова колегія зазначає, що у відповідності до ст. 111-5 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Враховуючи приписи ст. 111-5 ГПК України у суду касаційної інстанції відсутні підстави для можливого призначення відповідної судової експертизи для визначення дійсної вартості майна яке є предметом спору, оскільки це могло бути предметом розгляду у суді першої та апеляційної інстанцій.

Судова колегія приходить до висновку, що у даному випадку відповідачем судовий збір сплачено не у повному розмірі.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 111-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Керуючись статтями 86, 111, пунктами 4 частини першої статті 111-3 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 23.06.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року у справі № 916/3170/14 не приймати до розгляду та повернути скаржнику.

Головуючий С.В. Бондар

Судді І.М. Васищак

В.І. Студенець