ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Справа № 910/24680/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. - головуючого, Кривди Д.С. (доповідача), Могил С.К.,
за участю представників:
позивачаБіляк І.В., керівник, Руденко В.В., представник,
відповідачаМельник Т.Б., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Слух"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 11.11.2015
у справі№ 910/24680/14 Господарського суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слух"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс"
простягнення 1 911 966,00 грн.

Розпорядженням Секретаря четвертої судової палати Вищого господарського суду України від 25.01.2016 №05-05/176 у зв'язку з виходом з відпустки судді Могил С.К. сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України в такому складі: суддя Борденюк Є.М. - головуючий, судді Кривда Д.С., Могил С.К. для розгляду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Слух" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 у справі № 910/24680/14.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Слух" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс" збитків в розмірі 1911966 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 (суддя Ващенко Т.М.) позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Ліко-Житлосервіс" на користь ТОВ "Слух" 1570684,37 грн збитків, 31413,69 грн витрат по сплаті судового збору, 20365,03 грн витрат за проведення судової експертизи; в іншій частині в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що встановлені висновком судової експертизи факти підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ТОВ "Слух" щодо спричинення йому збитків ТОВ "Ліко-Житлосервіс" у зв'язку з відключенням (ненаданням) комунальних послуг та забезпечення технічного постачання електроенергії в приміщенні (нежилому приміщенні), загальною площею 347,1 кв.м., в будинку №56 по вулиці Ломоносова в місті Києві за період з 11.07.2014. по 06.10.2014.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 (судді: Тарасенко К.В. - головуючий, Іоннікова І.А., Тищенко О.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 по справі № 910/24680/14 скасовано; постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Слух" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс" 19119,66 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Скасовуючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди (збитків), відсутні такі елементи складу цивільного правопорушення, як протиправна поведінка заподіювача шкоди та причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та заподіяною шкодою.

Не погоджуючись з постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 - залишити в силі. Касаційну скаргу мотивовано доводами про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 42, 47, 43 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач спростовує її доводи і просить скаргу залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Відводів складу суду не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановили суди попередніх інстанцій, 15.05.2012 між ТОВ "Ліко-Житлосервіс" (виконавець) та ТОВ "Слух" (споживач), як орендарем нежитлового приміщення в житловому будинку згідно попереднього договору від 01.03.2012, було укладено договір про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі за текстом - Договір-1), предметом якого є забезпечення виконавцем надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку №56 по вулиці Ломоносова у місті Києві, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно з п.8.4 Договору-1 дострокове припинення договору за ініціативою однієї із сторін припускається, якщо така сторона письмово повідомила іншу сторону не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів.

25.12.2013 між ТОВ "Кордіал" (орендодавець) та ТОВ "Слух" (орендар) було укладено договір оренди № 01/12/13, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться в будинку №56, розташованому по вулиці Ломоносова в місті Києві, загальною площею 347 кв.м., перший поверх, номер 92 відповідно до технічного паспорту, що підтверджується актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 25.12.2013.

16.04.2014 між ТОВ "Ліко-Житлосервіс" (власник мереж) та ТОВ "Слух" (споживач) було укладено договір про технічне забезпечення електропостачання споживача (далі за текстом - Договір-2), відповідно до умов якого власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії (п.1.1).

Також суди встановили, що 30.04.2014 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (постачальник) та ТОВ "Слух" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №42874010, за умовами розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до нього, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 у справі №910/16102/14 встановлено, що визначене в п.8.4 Договору-1 право на дострокове розірвання договору за ініціативою однієї із сторін без будь-яких причин суперечить положенням законодавства України, а тому згідно статей 203, 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України такий пункт Договору підлягає визнанню недійсним. Таким чином, судом зроблено висновок, що правові підстави вважати Договір-1 таким, що припинив свою дію згідно листа відповідача від 10.06.2014 №194, відсутні, а доказів припинення його дії з підстав, визначених п.8.2 Договору-1 матеріали справи не містять, що згідно положень п.8.1 Договору-1 свідчить про продовження його дії та чинність станом на 11.09.2014.

За таких обставин рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 у справі № 910/16102/14 визнано недійсним пункт 8.4 договору про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного 15.05.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Слух", та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс" відновити надання комунальних послуг та забезпечення технічного постачання електроенергії у нежитловому приміщенні №92 в будинку №56 по вулиці Ломоносова в місті Києві згідно договору про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного 15.05.2012. між ТОВ "Ліко-Житлосервіс" та ТОВ "Слух", та договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, укладеного 16.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Слух".

В обґрунтування заявлених у даній справі позовних вимог про відшкодування завданих збитків позивач посилався на те, що відповідач в порушення взятих на себе господарських зобов'язань за Договором-1 та Договором-2 припинив виконувати свої обов'язки за цими договорами, в результаті чого починаючи з 11.07.2014 до 07.10.2014 позивачу не поставлялась електрична енергія позивачу, та не забезпечено, зокрема, централізоване постачання холодної води та водовідведення, що унеможливило здійснення ТОВ "Слух" своєї господарської діяльності з надання медичних послуг.

Відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно з статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Умови і порядок відшкодування збитків врегульовано статтею 226 ГК України. Зокрема, відповідно до частин 2-4 статті 226 ГК України сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків. Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі, якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше. Не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна як наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

В матеріалах справи наявний висновок №2120/15-45 судово-економічної експертизи від 12.06.2015, призначеної судом першої інстанції в процесі розгляду справи з метою документальної обґрунтованості завданих позивачу збитків (упущеної вигоди). Судовим експертом надано наступні висновки: сума збитків (фактичних витрат та/або упущеної вигоди), спричинених Товариству з обмеженою відповідальністю "Слух" Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс" у зв'язку з відключенням (ненаданням) комунальних послуг та забезпечення технічного постачання електроенергії в приміщенні (нежитловому приміщенні) загальною площею 347,1 кв.м в будинку №56 по вулиці Ломоносова в місті Києві, за період з 11.07.2014 по 06.10.2014 розрахунково підтверджується в розмірі 1570684,37 грн.

Так, аналізуючи висновки експерта, місцевий господарський суд зазначив, що висновок експерта №2120/15-45 від 12.06.2015 містить повні відповіді на порушені питання, які відповідають іншим фактичним даним, у даному висновку узгоджується дослідницька частина та підсумковий висновок, а сам висновок є обґрунтованим та узгоджується з іншими матеріалами справи.

Враховуючи наявність у матеріалах справи експертного висновку, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини заподіяння позивачем збитків підтверджені належними доказами та є доведеними в розмірі 1570684,37 грн.

Натомість суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, зазначаючи про те, що відповідач припинив виконання Договору-1 та Договору-2 на виконання законної вимоги власника майна, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кордінал", про що було повідомлено позивача, а відповідно зазначені дії відповідача не можуть кваліфікуватись як протиправні.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (статті 20, 21 Закону).

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №529 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

За умовами Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій такий Договір може бути розірваний достроково у разі, зокрема, переходу права власності (користування) на квартиру (житлове приміщення у гуртожитку), нежитлове приміщення у житловому будинку (гуртожитку) до іншої особи (п.21). Аналогічне положення містить і Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п.32).

В п.8.2 Договору-1 передбачено, що його дія припиняється, зокрема, в інших випадках, передбачених діючим законодавством.

В постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12 за позовом ТОВ "Ковальсько-Житлосервіс" до особа 10 про зобов'язання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території зроблено висновок про те, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступати від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Апеляційним господарським судом при вирішенні спору прийнято до уваги, що договір оренди №01/12/13 від 25.12.2013 припинив свою дію 01.05.2014 у зв'язку з закінченням терміну, на який його було укладено, що встановлено при прийнятті постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 у справі №910/7727/15-г.

Власником зазначеного нежитлового приміщення, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.12.2013, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кордіал".

Листом від 10.06.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Кордіал" звернулось до ТОВ "Ліко-Житлосервіс" з проханням розірвати з ТОВ "Слух" договори на тепло-, водо-, електропостачання та інші договори укладені у зв'язку користуванням орендованим нежитловим приміщення, оскільки з 01.05.2014 ТОВ "Слух" не є орендарем вказаного приміщення.

На підставі листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Кордіал" та у відповідності до умов Договору, ТОВ "Ліко-Житлосервіс" направило ТОВ "Слух" письмове повідомлення про дострокове припинення Договору про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території з 10.07.2014. Повторно, 10.07.2014, ТОВ "Ліко-Житлосервіс" повідомлено ТОВ "Слух" про припинення надання комунальних послуг.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач припинив виконання Договору-1 та Договору-2 на виконання законної вимоги власника приміщення, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кордінал", про що було повідомлено позивача, та, відповідно, зазначені дії відповідача не можуть кваліфікуватись як протиправні.

Апеляційний господарський суд визнав недоведеними такі елементи складу цивільного правопорушення, як протиправна поведінка заподіювача шкоди та причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та заподіяною шкодою.

З огляду на викладене та враховуючи, що апеляційним господарським судом встановлено відсутність доказів, які б підтверджували, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачу були завдані збитки, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволені позову.

Позивач в касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки висновку судово-економічної експертизи №2120/15-45 від 12.06.2015, який покладено в основу рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до частини 5 статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта, як один із видів доказів, для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, тобто як інші докази у справі. Метою судової експертизи згідно з частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України є роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Отже, висновок експертизи має бути спроможним надати інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументом у процесі встановлення об'єктивної істини і не може бути замінений іншими засобами доказування. Відповідно ж до приписів статті 32 ГПК України висновок судових експертів відноситься до засобів доказування нарівні із іншими доказами у справі та не має будь-яких переваг або навпаки - його значення або вагомість у справі не може бути занижено поряд з іншими доказами у справі.

Висновок судово-економічної експертизи №2120/15-45 від 12.06.2015 місцевим господарським судом було оцінено та прийнято до уваги, тоді як суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду, не враховував вказаний висновок експертизи, оскільки відсутні матеріально-правові підстави для задоволення позовних вимог.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судом оцінки доказів у справі та намагання довести інші обставини, ніж встановлені судом апеляційної інстанції, в той час як згідно з вимогами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції лише перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оцінка та перевірка обставин справи і доказів не віднесена до повноважень касаційної інстанції.

За таких обставин, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів визнає, що апеляційним господарським судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, тому підстави для скасування переглянутої постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Слух" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 у справі №910/24680/14 залишити без змін.

Головуючий Є. Борденюк

Судді Д. Кривда

С. Могил