РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016Справа №910/30349/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМК-ТРАНС 98»

до 1) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

2) Приватного підприємства «Дагпром-Союз»

про стягнення 81 713,32 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Рейзін М.В. - довіреність від 18.01.2016 року;

від відповідача-1: не з'явилися;

від відповідача-2: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМК-ТРАНС 98» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач-1) та Приватного підприємства «Дагпром-Союз» (далі по тексту - відповідач-2) про стягнення 81 713,32 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач-1 порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем робіт, згідно умов Договору №2 «Транспортного экспедирования грузов автомобильным транспортом в международном и внутреннем сообщении» від 09.12.2013 року, та в зв'язку з порушенням відповідачем-1 умов вищевказаного договору позивачем були понесені додаткові витрати, а відповідачем-2 порушено вимоги договору поруки від 14.01.2014 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов: 1) стягнувши з відповідача-1 на свою користь 70 213,32 грн. - дебіторської заборгованості; 2) стягнувши з відповідача-2 на вою користь 500,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 19.01.2016 року.

13.01.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача-2 та про визнання позовних вимог.

В судове засідання 19.01.2016 року представники відповідача-1 та відповідача-2 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 04.12.2015 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.01.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 19.01.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АМК- ТРАНС 98» (TOB «АМК ТРАНС 98», Позивач, Кредитор, Перевізник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Відповідач-1, Експедитор) укладено Договір №2 «транспортного экспедирования грузов автомобильным транспортом в международном и транспортном сообщении» (далі по тексту - Договір), за умовами якого Експедитор доручає, а перевізник зобов'язується виконати транспортні перевезення в міжнародному або внутрішньому сполученні за Заявками Експедитора, а Експедитор зобов'язаний сплатити Перевізнику за надані транспортні послуги, грошові кошти у розмірі та строки, передбачені даним Договором й Замовленням, яка є невід'ємною частиною даного Договору й оформлюється для кожного окремого перевезення.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що прийнятою до виконання вважається Заявка, підписана обома Сторонами Договору й скріплена їм печатками (штампами). Заявки можуть оформлюватись факсимільним зв'язком або за допомогою електронної пошти.

Так на виконання умов Договору, між Позивачем та Відповідачем було підписано Заявку № 2 на організацію вантажних перевезень відповідно до якої Позивачу необхідно було здійснити міжнародне перевезення вантажу з м. Бидгощ (Польща) до м. Вінниця.

Пунктом 3 Заявки визначено обов'язки Експедитора, що полягають у наступному: п. 3.1. - Оплатити Виконавцю (Позивачу) вартість перевезення протягом 14 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів. Документи були направлені Відповідачу 1 цінним листом з описом, що підтверджується фіскальним чеком № 3552 від 15.09.2015 р.; п. 3.3. - Забезпечити завантаження, розвантаження і оформлення документів у встановлені строки; п 3.4. - За простій транспорту на завантаженні/розвантаженні з вини Експедитора, останній сплачує штраф у розмірі 50 у.о. за добу.

Таким чином, Позивач прийнявши до виконання Заявку направив вантажний автомобіль Рено НОМЕР_2 із напівпричепом МАЗ НОМЕР_3 для виконання перевезення. В зоні митного оформлення в пункті пропуску митного посту Ягодин, Волинської ДФС України, водієм ОСОБА_3 було подано пакет документації, необхідний для проходження митного контролю, а саме: Міжнародну автомобільну накладну та рахунок-фактуру (інвойс) F008/11/13 08.12.2013 p., та сплачено необхідні платежі, що підтверджується банківськими квитанціями.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 не виконав умов Договору та не забезпечив належне оформлення усіх необхідних документів, внаслідок чого водій вантажного автомобіля із напівпричепом ОСОБА_3, не мав можливості виїхати за межі митного пункту «Ягодин» Ягодинської митнці Міндоходів Волинської області й автомобіль із вантажем було направлено на майданчик паркування в зоні митного контролю.

Головним інспектором М/П Ягодин ДМС України видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205020103/2013/01303 (далі - Картка відмови).

Як зазначено у Картці відмови, м/п «Ягодин» повідомляє про відмову у пропуску через митний кордон України, з таких причин: На товар - запчастини до крану, що ввозяться на митну територію України, на адресу фірми - ОО KIJEV KRAN SERVICE 03-049 KIJEV UKRAINA, вул. Курська 10 та слідує транспортним засобом марки Рено, реєстраційний номер НОМЕР_4/ НОМЕР_5 XX в ЦБД ЄАІС органу Доходів і зборів відсутнє попереднє повідомлення органу Доходів і зборів про намір ввезти товари на митну територію України, чим порушено вимоги ст. 194 Митного Кодексу України та відсутні в електронному вигляді документи передбачені ст. 94 Митного Кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI.

Таким чином, з вини відповідаач-2, вантажний автомобіль із напівпричепом вимушено знаходився на території митного контролю 94 доби - з 12.12.2013 по 18.03.2014 р.

В ході виконання Договору, між Позивачем та Відповідачем-1 були складені відповідні первинні бухгалтерські документи, а саме:

- Акт надання послуг №28 ІМП від 28.12.2013 p., відповідно до якого Позивачем були виконані роботи (надано послуги) з перевезення Вантажів загальною вартістю 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп.

- Акт надання послуг №1-ВН від 10.02.2014 p., відповідно до якого було визначено вартість наднормового простою вантажного транспорту загальною вартістю 23 650 (двадцять три тисячі шістсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

- Акт надання послуг №2-ВН від 11.03.2014 p., відповідно до якого було визначено вартість наднормового простою вантажного транспорту загальною вартістю 18 643 (вісімнадцять тисяч шістсот сорок три) грн. 00 коп.

Таким чином, Позивачем надано, а Відповідачем-1 прийнято роботи (послуги) загальною вартістю 53 293,00 грн.

Позивач понесено витрати пов'язані із неналежним виконанням Відповідачем-1 Договору, які полягають у наступному:

- позивачем сплачено митні платежі у розмірі 27,14 грн., що підтверджується Заявою на переказ готівки № 125 від 18 березня 2014 р., 10,00 грн. комісії банку, що підтверджується Квитанцією № 126 від 18 березня 2014 р.

- позивачем сплачено Єдиний збір у розмірі 135,68 грн., що підтверджується Уніфікованою митною квитанцією МД-1 серія 20502Ж № 0211024;

- позивачем сплачено 16 118,55 грн. за зберігання товарів на складі митниці, що підтверджується Заявою на переказ готівки № 19 від 18 березня 2014 р., 128,95 грн. комісії за перерахування готівки без відкриття рахунку, що підтверджується Квитанцією №20 від 18 березня 2014 р.

- позивачем сплачено 5 940,00 грн. за паркування автотранспорту в зоні митного оформлення, що підтверджується Актом приймання виконаних робіт за березень 2014 р. від 18.03.2014 р., Податковою накладною №70 від 18.03.2014 р., фіскальними чеками № 0006 (на суму 180,00 грн.) від 08.03.2014, №0007 на суму 5 760,00 грн.

- витрати на вимушене проживання у готелі поряд з яким знаходиться митний пункт склали 560,00 грн., що підтверджується рахунком №00001549 від 13.01.2014 р., фіскальним чеком на суму 240,00 грн., рахунком №001873 від 17.03.2014 р., фіскальним чеком на суму 280,00 грн.

Позивачем для отримання автомобіля із зони митного контролю було залучено юридичну компанію, внаслідок чого було укладено договір про надання юридичних послуг №Ю1-15/03/2014 та складено акт виконаних робіт №Ю- 20/03/14 за яким Позивач має сплатити юридичній компанії 4 000,00 грн. за юридичні послуги та 1 500,00 грн. відшкодування транспортних витрат.

На думку позивача, в зв'язку із неправомірними діями Відповідача-1, Позивач був змушений понести витрати у розмірі 28 420,32 грн..

Відповідач-1, виконав свої зобов'язання частково й перерахував на розрахунковий рахунок Позивача 11 000,00 грн.

03.01.2014 року між ТОВ «АМК-Транс 98», як кредитором, та Приватним підприємством «Дагпром-Союз» (Відповідач-2, поручитель) укладено Договір поруки (далі по тексту - Договір поруки), відповідно до умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання ФОП ОСОБА_1 (надалі іменується Боржник) усіх зобов'язань, що виникли у неї на підставі Основного договору (Договір №2 «транспортного экспедирования грузов автомобильным транспортом в международном и транспортном сообщении» 09.12.2013 року).

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки, Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 500 (п'ятсот) грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач-1 в порушення зобов'язання щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт (наданих послуг), та в зв'язку з необхідністю понесення додаткових витрат на виконання умов договору відповідач-1 не сплатив на користь позивача 70 213,32 грн., а відповідач-2 не виконав вимого Договору поруки та не сплатив на користь позивача 500,00 грн., на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1, 2 ст. 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство, як правило, виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому такий зв'язок між порушенням та збитками має бути прямим та безпосереднім.

Суду звертає увагу, що позивачем доведено причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання перед відповідачем-1 виконав належним чином, а також поніс додаткові витрати на виконання Договору, а відповідач-1 в порушення умов Договору не в повному обсязі сплатив на користь позивача вартість отриманих послуг та не компенсував додаткові витрати пов'язанні з виконанням Договору, та має перед позивачем заборгованість в розмірі 70 213,32 грн., а відповідач-2 не виконав взяті на себе зобов'язання згідно умов Договору поруки.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач-2 визнав позовні вимоги, а відповідач-1 в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідачів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (43021, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМК-ТРАНС 98» (02166, м. Київ, Деснянський район, Проспект Лісний, будинок 35, квартира 85; ) 70 213 (сімдесят тисяч двісті тринадцять) грн. 32 коп. - дебіторської заборгованості, 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 10 коп. - судового збору.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Дагпром-Союз» (02160, м. Київ, Дніпровський район, вулиця Фанерна, будинок 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМК-ТРАНС 98» (02166, м. Київ, Деснянський район, Проспект Лісний, будинок 35, квартира 85; ) 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. - дебіторської заборгованості, 7 (сім) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 25.01.2016 року.