РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016Справа №910/28433/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Фінанс"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 28 571,38 грн.

за участю представників:

від позивача:Данчин Ю.Р.- представник за довіреністю б/н від 11.11.2015 р.
від відповідача:ОСОБА_3- представник за довіреністю б/н від 20.11.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Фінанс" (далі - ТОВ "Партнер Фінанс") з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) про стягнення 37 252,12 грн.

Позов мотивовано тим, що внаслідок демонтажу об'єкта оренди, який був переданий відповідачем ТОВ "Партнер Фінанс" за договором суборенди нежитлового приміщення від 09.02.2014 р., фактичне використання орендованого приміщення позивачем було припинено, у зв'язку з чим він поніс збитки, які підлягають стягненню у судовому порядку, та йому має бути повернута орендна плата, сплачена за час, пртягом якого позивач не користувався орендованим майном.

У позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Фінанс" просило суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 надмірно сплачену орендну плату у сумі 9 016,00 грн., вартість зроблених поліпшень орендованого майна у сумі 7 600,00 грн., збитки у сумі 16 000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 4 361,16 грн., 3 % річних у сумі 274,96 грн., а всього - 37 252,12 грн.

Під час розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з поверненням відповідачем надмірно сплаченої орендної плати у сумі 9 016,00 грн. У вказаній заяві позивач просить стягнути з відповідача вартість зроблених поліпшень орендованого майна у сумі 7 600,00 грн., збитки у сумі 16 000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 4 636,46 грн., 3 % річних у сумі 334,92 грн., що разом складає - 28 571,38 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав зменшені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що умовами договору не передбачено відшкодування зроблених позивачем поліпшень орендованого майна, при цьому ФОП ОСОБА_1 згоду на такі поліпшення не надавав. Також зазначив, що позивачем не доведено факту завдання збитків, які останній визначає у вартості зробленого ремонту у орендованому нежилому приміщенні. Також просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог про стягнення вартості поліпшень орендованого майна, збитків і матеріальних втрат та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 09.02.2014 року між Фізичною особою-підприємем ОСОБА_1 (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Фінанс" (суборендар) був укладений договір суборенди нежитлового приміщення (договір суборенди).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 цього договору орендар передає суборендарю за плату на певний строк у користування нежитлове приміщення у нерухомому майні для здійснення господарської діяльності. Приміщення, що передається суборендарю знаходиться у користуванні орендаря на підставі договору оренди від 09.02.2014 р., укладеного орендарем з ТОВ «Трейд-Ефект», відповідно до якого орендар має право передавати приміщення в суборенду.

Пунктом 1.3 договору суборенди визначено, що об'єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею 14 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 3.1 договору суборенди об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий суборендарем протягом 3 календарних днів з моменту укладення даного договору за актом прийому-передачі, який складається орендарем і підписується сторонами. У зазначеному акті сторони вказують площу обєкта оренди та експлуатаційний стан об'єкта оренди.

Орендна плата нараховується та сплачується за кожен місяць протягом строку оренди, починаючи з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі та складає 6 500,00 грн. (п.п. 5.1, 5.2 договору суборенди).

Орендна плата за перший та останній місяць сплачується орендарю не пізніше 2 робочих днів з моменту підписання даного договору, а за кожний наступний місяць - не пізніше 10 робочого дня місяця, що підлягає оплаті (п.п. 5.4, 5.5 договору суборенди).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору суборенди він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 р. При здійсненні остаточних розрахунків за даним договором враховується сплачена наперед орендна плата за останній місяць, що здійснена суборендарем згідно з п. 5.3 договору.

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з виконання договору суборенди, що регулюються розділом 5 ГК України та главою 58 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, ст. 759 ЦК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що 09.02.2014 р. відповідач передав позивачу в суборенду майно, визначене умовами договору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 14 кв.м.

Позивач, зі свого боку, на виконання пункту 5.4 договору авансовим платежем перерахував відповідачу орендну плату за перший та останній місяць користування об'єктом оренди в сумі 13 000,00 грн., що підтверджується призначенням платежу у платіжному дорученні № від 10.02.2014 р.

Також протягом строку користування орендованим приміщенням у період з лютого 2014 р. по жовтень 2014 р. ТОВ "Партнер Фінанс" сплачувало орендну плату відповідачу.

Поряд з цим, судом встановлено, що 20.10.2014 р. приміщення, яке орендувалось позивачем, було демонтоване представниками КП «Благоустрій», про що свідчать матеріали справи, зокрема, акт проведення демонтажу № 144 від 20.10.2014 р., та пояснення представників сторін. За таких обставин використання об'єкту оренди позивачем стало неможливим.

Як передбачено п.п. 10.1, 11.3 договору він розірванню в односторонньому порядку не підлягає, за винятком випадків, передбачених законодавством та даним договором. У випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються чинним законодавством.

Згідно з п. 4.2 договору суборенди сторони мають право достроково розірвати цей договір у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. А згідно з ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі загибелі (знищення) об'єкту оренди.

Так, з акту демонтажу від 20.10.2014 р. вбачається, що демонтоване майно (об'єкт оренди) було завантажене і транспортоване КП "Благоустрій" на майданчик тимчасового складування та зберігання безхазяйного майна.

Отже, судом встановлено, що договір суборенди припинив свою дію 20.10.2014 р., тобто достроково, у зв'язку із знищенням (відсутністю) об'єкту оренди, а останнім місяцем оренди став жовтень 2014 року.

Матеріалами справи та поясненнями представників сторін підтверджено, що у жовтні 2014 р. позивач фактично користувався об'єктом оренди до 20.10.2014 р. (19 днів), а орендні платежі він здійснив за весь жовтень місяць 2014 р. (платіжне доручення № від 02.10.2014 р.). Крім того, ним був сплачений аванс за останній місяць оренди (жовтень 2014 року).

Частиною 6 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При цьому у пункті 4.2 договору сторони передбачили, що при здійсненні остаточних розрахунків за даним договором враховується наперед сплачена орендна плата за останній місяць, що здійснюється суборендарем.

Посилаючись на вказаний пункт договору та на факт дострокового розірвання договору, 13.10.2015 р. ТОВ "Партнер Фінанс" звернулось до відповідача з вимогою про повернення відповідачем орендної плати за останній місяць, сплачений авансом на суму 6 500,00 грн. та частини оплаченої орендної плати за період, коли суборендар не користувався майном (з 20.10.2014 р. по 31.10.2014 р.) у сумі 2 516,00 грн. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Разом з тим, судом встановлено, що під час розгляду справи ФОП ОСОБА_1 було повернуто позивачу орендну плату, яку просив стягнути суборендар, сплачену ним за 10 днів оренди жовтня 2014 року та останній місяць, у сумі 9 016,00 грн., у зв'язку з чим позивач зменшив позовні вимоги.

Таким чином, сторони врегулювали спір в частині стягнення надмірно сплаченої орендної плати в сумі 9 016,00 грн., яка за висновком суду не є заборгованістю, а є наперед сплаченими коштами (авансом), виходячи з умов договору суборенди (п.п. 5.4, 5.5 договору суборенди).

У той же час на вказану суму позивач нарахував інфляційну складову боргу в сумі 4 636,46 грн. та 3% річних в сумі 334,92 грн. за період з 21.10.2014 р. по 15.01.2016 р., керуючись ст. 625 ЦК України, та просив їх стягнути з відповідача.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу наведених приписів закону слідує, що норми вказаної статті застосовуються у разі виникнення між сторонами простроченого грошового зобов'язання, тобто коли має місце заборгованість.

Однак, як вже встановлено судом, зобов'язання відповідача на суму 2 516,00 грн. полягало у поверненні ним частини сплаченої наперед орендної плати за фактичне користування об'єктом оренди (у жовтні 2014 р.), та на суму 6 500,00 грн., що полягало у поверненні орендної плати за останній місяць користування орендованим майном, які за своєю правовою природою є попередньою платою, оскільки сплачуються наперед за користування майном у майбутньому.

Отже, вказані суми не є простроченим грошовим зобов'язанням, яке заборгував позивач за умовами договору суборенди, а тому на них не може бути нарахована інфляційна складова боргу та 3 % річних, що застосовуються при наявності заборгованості.

Про таку правову позицію зазначив Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 року по справі № 910/14120/14, зазначивши, що у разі наявності попередньої оплати відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу (а не за ст. 625 ЦК України) від дня, коли попередня орендна плата мала бути повернута, до дня фактичного повернення її суборендарю. Вказана міра відповідальності є відмінною від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора, зокрема, трьох процентів річних від простроченої суми.

Також відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014 р., стаття 536 ЦК застосовується за прямою вказівкою законодавця як спеціальна міра відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Така вказівка, зокрема, міститься у ч. 3 ст. 693 (нарахування процентів на суму попередньої оплати товару у разі прострочення продавцем передачі товару), ч. 4 ст. 694 (у разі прострочення покупцем оплати товару), ч. 2 ст. 1214 (у разі безпідставно одержання чи збереження грошей) ЦК.

При цьому, у судовому засіданні встановлено, що сторони не визначили і не домовились про розмір процентів, а в законі (ст. 536 ЦК України) такий розмір процентів за користування коштами, отриманими у якості попередньої оплати, прямо не встановлений.

Ураховуючи викладену вище правову позицію Верховного Суду України, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 111-28 ГПК України, та приймаючи до уваги, що ні законом, ні сторонами не визначено розмір процентів за користування платежем у вигляді попередньої оплати, нарахування матеріальних втрат на підставі ст. 625 ЦК України є необгрунтованим та вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому строки позовної давності, які відповідач просив застосувати до вимог про стягнення суми інфляційної складової боргу та 3 % річних, в даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки підстав для нарахування немає, а, отже, права позивача в цій частині не порушені.

Також позивач просив стягнути вартість зроблених поліпшень орендованого майна, що можуть бути відокремлені, на суму 7 600,00 грн., якими він визначив рекламне оформлення об'єкту оренди елементами реклами (композиційні вивіски 3510*500, 4 000*500, 3510*2200, 1430*640, плівка Оракал 1170*1515, 685*350, 500*312, прожектор 10 ВТ), виконане третьою особою - ФОП ОСОБА_4 за договором № 5051288 від 26.02.2014 р.

Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд виходив з такого.

Згідно з ч. 3 ст. 778 ЦК України якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

У той же час відповідно до п. 1 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Відповідно до п. 7.2 суборендар має право за письмовим погодженням з орендарем розміщувати на фасаді будівлі, де знаходиться об'єкт оренди власні логотип торгової марки, вивіски зі своїм найменуванням, тощо. Вказані поліпшення суборендар має право вилучити за згодою орендаря, якщо такі поліпшення можна відокремити від об'єкта оренди без його пошкодження.

Так, у матеріалах справи відсутні письмові погодження відповідача на зроблені ТОВ "Партнер Фінанс" поліпшення об'єкту оренди (рекламного оформлення), а з пояснень представника відповідача слідує, що такого погодження суборендарю ФОП ОСОБА_1 не надавав, чого не заперечував і позивач.

При цьому, суд приймає до уваги, що у пункті 8.4 договору сторони домовились, що в разі здійснення суборендарем за власний рахунок поліпшень об'єкта оренди, вартість витрат на проведення поліпшень суборендарю не відшкодовується, а зарахування таких витрат у рахунок орендної плати не здійснюється.

Отже, оскільки умовами договору не передбачена компенсація відповідачем суборендарю - ТОВ "Партнер Фінанс" вартості виконаних ним поліпшень (при тому, що вони були зроблені без погодження з орендарем - ФОП ОСОБА_1.) суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування відповідачем вартості ремонту орендованого приміщення у вигляді понесених позивачем збитків у сумі 16 000,00 грн. суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що третьою особою - ФОП ОСОБА_5 на підставі укладеного з позивачем договору № 11/512881 від 20.02.2014 р. був зроблений ремонт орендованого приміщення на суму 16 000,00 грн., про що свідчить акт виконаних робіт (послуг) № 16/020414 від 02.04.2014 р. Так, відповідно до довідки, виданої 29.12.2015 р. ФОП ОСОБА_5, у орендованому приміщенні було демонтовано застаріле оздоблення стелі та стін, лінолеум; влаштовано гідроізоляційний шар стелі з утепленням за рахунок мінеральної вати; проведено влаштування стін та стелі гіпсокартоном (ГКЛ), здійснено шпаклювання та фарбування стін та стелі; проведено влаштування підлоги з використанням матеріалу; проведено влаштування електричного кабелю, розеток електричних та інтернет-розеток; здійснено прокладання кабелю слабкоструменевої мережі. Витрати на вказані роботи позивач вважає збитками.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

Разом з тим, відповідно до п. 1 ст. 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також пунктом 7.1 договору передбачено, що здійснення поточного ремонту об'єкта оренди є обов'язком суборендаря, з чого суд робить висновок, що проведення ремонтних робіт позивачем не є наслідком протиправної поведінки відповідача чи порушення зобов'язання, а є обов'язковою дією суборендаря, що витікає з закону та умов договору.

Відповідно до ст. 224 ГК України підставою для настання господарсько-правової відповідальності є правопорушення, що включає в себе необхідні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв'язок між ними, вину. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Враховуючи встановлені обставини, та, зважаючи на відсутність протиправної поведінки відповідача, внаслідок якої позивач здійснив витрати на ремонт приміщення, 16 000,00 грн. не є збитками, у зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ "Партнер Фінанс" в цій частині також задоволенню не підлягають.

З приводу доводів представника відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення суми зроблених поліпшень орендованого майна та суми збитків, суд зазначає, що відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки судом не встановлено порушень прав та інтересів позивача, то й строк позовної давності в даному випадку не застосовуються.

Згідно з ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Фінанс" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 28 571,38 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 21 січня 2016 року.

Повний текст рішення підписано 26 січня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.