РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/30351/15

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

До Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

Про стягнення 85 397,59 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_3 - по дов. № 03/15-ц від 02.11.2015

ОСОБА_1

від відповідача Мартиненко О.В. - по дов. № 535 від 16.11.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 85 397,59 грн., з яких: 50 898,10 грн. основного боргу, 12 597,63 грн. пені, 20 308,34 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 1 593,52 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору оренди нежитлового приміщення від 31.12.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 порушено провадження у справі № 910/30351/15 та призначено її до розгляду на 15.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/30351/15 від 15.12.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 01.12.2015, розгляд справи був відкладений на 12.01.2016.

В судовому засіданні 12.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України убуло оголошено перерву до 19.01.2016.

Позивачем 19.01.2016 до відділу діловодства суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 86 052,59 грн., з яких: 50 898,10 грн. основного боргу, 10 119,62 грн. пені, 23 361,87 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 1 673,00 грн. - 3% річних.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 19.01.2016 відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що постановою Правління Національного банку України № 733 від 20.11.2014 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 від 20.11.2014 про запровадження тимчасової адміністрації термін якої рішенням № 35 від 17.02.2015 було продовжено до 20.03.2015. Постановою Правління Національного банку України № 188 від 19.03.2015 та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20.03.2015 відкликано ліцензію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та розпочато ліквідацію. Відповідач з посиланням на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» що права позивача, як кредитора відповідача, мають бути реалізовані шляхом звернення з вимогою про визнання кредиторських вимог до банку без застосування судового захисту. Проте, позивач свої вимоги до банку не пред'явив. Вимоги не включені до реєстру акцептованих вимог задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (ч. ст. 49 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

В судовому засіданні 19.01.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 26.01.2016.

Позивачем 26.01.2016 до відділу діловодства суду подано письмові пояснення.

Позивач в судовому засіданні 26.01.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 26.01.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 26.01.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.12.2013 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у тимчасове платне користування на строк та на умовах даного договору нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Григоренка, 28 (перший поверх).

Згідно з п. 1.2. договору загальна площа приміщення становить 119 кв. м.

Відповідно до п. 1.5. договору приміщення передається з метою використання його для розміщення відділення орендаря, що є банківською установою.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було своєчасно у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг оренди за листопад, грудень 2014 року та комунальних послуг за грудень 2014 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 3.1. договору приміщення повинно бути передане орендодавцем і прийняте орендарем по акту прийому-передачі в термін не пізніше 5 (п'яти) календарних днів з моменту набрання чинності цим договором.

Згідно акту приймання-передачі від 01.01.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення загальною площею 119 кв. м., що розташовано за адресою: м. Київ, просп. Григоренка, 28.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 5.1. договору строк оренди встановлено з 01.01.2014 по 01.01.2015 включно.

22.12.2014 між сторонами було укладено додатковий договір до договору, відповідно до якого сторони встановили строк дії договору до 22.12.2014.

Згідно акту приймання-передачі від 22.12.2014 орендар повернув, а орендодавець прийняв нежитлове приміщення загальною площею 119 кв. м., що розташовано за адресою: м. Київ, просп. Григоренка, 28.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до п. 4.1. договору щомісячна орендна плата здійснюється в національній валюті України та складає 27 000,00 грн. без ПДВ.

Орендна плата, встановлена по цьому договору, включає плату за користування приміщенням і плату за користування земельною ділянкою, на якій приміщення знаходиться, а також яка прилягає до Приміщення і необхідна для досягнення мети оренди.

Згідно з п. 4.2. договору орендна плата нараховується з дня підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення в оренду, відповідно до п. 3.1. цього договору, до дня повернення орендарем приміщення орендодавцю по відповідному акту, відповідно до п. 3.2. даного договору.

Відповідно до п. 4.6. договору орендна плата за неповний місяць оренди сплачується орендарем пропорційно кількості днів у відповідному місяці.

Пунктом 4.3. договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно авансом до 10 (десятого) числа, за який здійснюється розрахунок, на підставі договору, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця, що вказаний в ст. 12 цього договору.

Відповідно до п. 4.4. договору орендар самостійно сплачує за електроенергію, згідно діючих договорів, шо укладені між орендарем та комунальними службами.

Платежі за телефонний зв'язок провадяться орендарем самостійно на підставі рахунків, виставлених підприємствами зв'язку.

Витрати за отримані комунальні послуги, а саме: плата за хвп, вивіз сміття, відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території, відшкодування витрат з обслуговуванню електрощитових (пунктів ГРЩ), плата за опалення, самостійно сплачується орендарем згідно діючих договорів, що укладені між орендарем та комунальними службами.

Матеріали справи свідчать, що орендарем не було укладено договори про надання комунальних послуг з відповідними комунальними службами.

Згідно з п. 6.1.10 договору орендодавець зобов'язався забезпечити своєчасні та повні платежі, нараховані в зв'язку з експлуатацією приміщення службами комунального сервісу - постачальниками комунальних послуг (в т.ч. за спожиті комунальні послуги, електропостачання, водо-тепло постачання та водовідведення) з метою виключення випадків відключення приміщення від постачання таких послуг, що можуть призвести до призупинення нормального режиму функціонування приміщення за призначенням згідно договору.

Як свідчать матеріали справи з метою виконання своїх зобов'язань за договором оренди позивачем було здійснено платежі за надані у грудні 2014 року до орендованих приміщень комунальні послуги, що підтверджується платіжними дорученнями № 5 та № 6 від 05.02.2015 на загальну суму 4 737,10 грн.

Позивачем було складено рахунок № 0602/1 від 06.02.2015 на відшкодування наданих комунальних послуг на суму 4 737,10 грн. та відправлено його відповідачу разом з вимогою 16.02.2015.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявними у справі доказами доведено порушення відповідачем зобов'язання щодо внесення орендної плати за листопад, грудень 2014 року та відшкодування комунальних послуг наданих у грудні 2014 року, в результаті чого виникла заборгованість, що загалом становить 50 898,10 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Постановою Правління Національного банку України № 733 від 20.11.2014 ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 від 20.11.2014 про запровадження тимчасової адміністрації термін якої рішенням № 35 від 17.02.2015 було продовжено до 20.03.2015.

Постановою Правління Національного банку України № 188 від 19.03.2015 та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20.03.2015 відкликано ліцензію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та розпочато ліквідацію.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Разом з цим, згідно з ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг оренди та відшкодування комунальних послуг в розмірі 50 898,10 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Згідно з п. 9.3. договору за несплату орендної плати у повному обсязі й у визначений термін, орендар сплачує орендодавцю пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми орендної плати за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється

- нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Враховуючи викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 119,02 грн. пені та 23 361,87 грн. збитків віз зміни індексу інфляції задоволенню не підлягають.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1 673,00 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Подане відповідачем в якості здійснення сплати орендної плати за листопад 2014 року в розмірі 27 000,00 грн. платіжне доручення № 3033915 від 12.11.2014 не приймається судом до уваги, оскільки з цього платіжного доручення вбачається, що відповідачем кошти спрямовано на рахунок позивача, який відкрито у відповідача та в силу обмежень встановлених у відповідача під час тимчасової адміністрації є недоступним для позивача.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Недоплачений судовий збір в розмірі 9,83 грн. за розгляд заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до ст.ст. 6,7 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 50 898 (п'ятдесят тисяч вісімсот дев'яносто вісім) грн. 10 коп. основного боргу, 1 673 (одна тисяча шістсот сімдесят три) грн. 00 коп. - 3% річних, 788 (сімсот вісімдесят вісім) грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України (за наступними реквізитами отримувач: ГУ ДКСУ у м. Києві, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 3001, код платежу: 22030001, символ звітності банку: 206) 9 (дев'ять) грн. 83 коп. судового збору.

Повне рішення складено 01.02.2016.

Суддя В.В.Сівакова