УХВАЛА

20.01.2016Справа № 5011-34/1895-2012

За скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
надії та рішення відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві
у справі № 5011-34/1895-2012 за позовом до про Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 1) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2) Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «СЕРГО» стягнення 10734180,50 грн.
та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до 1) Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 2) Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «СЕРГО»
про визнання договорів недійсними.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від скаржника - від ТОВ «СЕРГО» -Луценко С.О. (представник за довіреністю); не з'явився;
від ВДВС - від позивача -не з'явився; не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулось до Господарського суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (далі - Банк) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 або Скаржник) та Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «СЕРГО» (далі - ТОВ «СЕРГО») про стягнення 10734180,50 грн. задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 до Банку та ТОВ «СЕРГО» відмовлено.

01.08.2012 на виконання вищевказаного рішення судом було видано відповідні накази.

29.12.2012 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС) відкрито виконавче провадження № 35821630 з виконання наказу суду щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 присудженої до стягнення суми на користь Банку.

Як убачається з наданих ВДВС документів, під час вказаного виконавчого провадження ВДВС були винесені наступні постанови та вчинені наступні дії:

- у березні 2013 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (затверджена начальником ВДВС 22.03.2013);

- у вересні 2013 року винесена постанова про розшук майна боржника (затверджена начальником ВДВС 23.09.2013);

- 12.03.2014 вручено ФОП ОСОБА_1 виклик державного виконавця від 05.03.2014;

- 09.10.2014 винесена постанова про залучення працівників органів МВС України для участі у виконавчому провадженні;

- 27.10.2014 винесено постанову про арешт коштів боржника (ФОП ОСОБА_1.);

- 29.10.2014 винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника;

- 04.02.2015 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №35821630, оскільки державним виконавцем встановлено, що майно, яке належить боржнику знаходиться поза юрисдикцією ВДВС (у Київській області).

З матеріалів виконавчого провадження також убачається, що 16.03.2015 було відновлено виконавче провадження №35821630 на підставі частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесена відповідна постанова ВДВС, а 13.11.2015 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №35821630 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із погашенням Банку в повному обсязі заборгованості, яка була присуджена за рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2012 у справі № 5011-34/1895-2012 (рішення згідно з виконавчим документом).

Усі вище зазначені заходи ВДВС не привели до фактичного виконання рішення суду. Жодного реального стягнення (перерахування коштів) з ФОП ОСОБА_1 на користь Банку (або на рахунок ВДВС у результаті примусового стягнення) не відбулося. Зворотного матеріали справи не містять. Натомість, матеріали справи свідчать про те, що 18.05.2015 між Банком та боржниками (ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «СЕРГО») була укладена угода № 1 про порядок погашення заборгованості, на підставі якої боржниками в добровільному порядку були повністю погашені заборгованості за виконавчими документами у справі № 5011-34/1895-2012.

Так, зокрема, у матеріалах справи наявні копія договору від 30.06.2015 про набуття права власності на обладнання, відповідно до якого з метою погашення заборгованості відбулося звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого ФОП ОСОБА_1 погасила у т.ч. заборгованість присуджену за вище вказаним рішенням суду, а також копія акта приймання передачі від 13.07.2015 від ФОП ОСОБА_1 до Банку нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до довідки Банку від 13.07.2015 заборгованість перед останнім боржниками була погашена у повному обсязі.

Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що 27.10.2014 ВДВС на підставі статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесена оскаржувана постанова (у виконавчому провадженні №35821630) про стягнення з боржника (ФОП ОСОБА_1,) виконавчого збору у сумі 835100 грн., оскільки останній у вказаний державним виконавцем строк для добровільного виконання, рішення суду не виконав.

19.11.2015 ВДВС було відкрито виконавче провадження № 49372864 з виконання вище зазначеної постанови ВДВС від 27.10.2014 про стягнення виконавчого збору.

Не погоджуючись з даними постановами ВДВС, ФОП ОСОБА_1, у порядку статті 122-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), звернулось до суду із скаргою на зазначені дії та рішення ВДВС, у якій просить суд визнати неправомірними дії ВДВС щодо винесення постанови від 27.10.2014 про стягнення виконавчого збору та скасувати цю постанову, а також скасувати постанову ВДВС від 19.11.2015 про відкриття виконавчого провадження № 49372864.

Скарга мотивована тим, що вказані постанови ВДВС були винесені державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Скаржник без жодних примусових заходів у добровільному порядку виконав свої зобов'язання перед стягувачем.

На призначене судове засідання представники позивача, ТОВ «СЕРГО» та ВДВС не з'явились, однак від ВДВС надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження, а також клопотання про розгляд скарги за відсутністю представника ВДВС. ТОВ «СЕРГО» також клопотало про розгляд скарги за відсутності його представника, при цьому подану ФОП ОСОБА_1 скаргу підтримало.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. Тому, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду скарги, та здійснює її розгляд за наявними матеріалами.

Дослідивши доводи поданої скарги, заслухавши пояснення представника Скаржника, а також дослідивши надані ВДВС матеріали виконавчого провадження, господарський суд вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року № 3-217гс14.

Вказана постанова Верховного Суду України у розумінні положень статті 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності Закон України ««Про виконавче провадження», і враховується господарським судом при застосуванні зазначених у цій постанові положень Закону України «Про виконавче провадження».

У наведеній постанові Верховний Суд України також зазначив, що виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинені дії, спрямовані на примусове виконання.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Проте, як установлено судом, жодні дії державного виконавця у виконавчому проваджені №35821630 не привели до реального виконання рішення суду, та внаслідок вище вказаних дій державного виконавця на рахунок Банку не поступила жодна копійка. Зворотного матеріали справи не містять.

Частиною 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Виходячи із зазначених обставин, господарський суд визнає доводи Скаржника правомірними, а тому скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 33, 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві по винесенню постанови від 27 жовтня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 35821630 та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27 жовтня 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 35821630.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 19 листопада 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 49372864.

Ухвала може бути оскаржена в установленому законом порядку.

СуддяСташків Р.Б.