РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Справа № 906/1340/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Комунального підприємствао "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 09.12.15 р.

у справі № 906/1340/15 (суддя Кудряшова Ю.В. )

позивач ОСОБА_1 підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

відповідач ОСОБА_1 підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Комунального підприємства "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради

2) Житомирської міської ради

про стягнення 136976,31 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

третіх осіб - не з'явилися.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 09.12.2015 року у справі №906/1340/15 позов Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради ОСОБА_1 підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради про стягнення 136976,31 грн. - задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради 669,54 грн. заборгованості, а також 513,39 грн. сплаченого судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 25000,00 грн. заборгованості припинено на підставі п.п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні 111 306,77 грн. - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

В судове засідання представники сторін не з'явилися. При цьому, від апелянта на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату.

Клопотання відповідача апеляційним судом відхилене як необгрунтоване, оскільки ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, таким представником може бути сам керівник, головний бухгалтер, бухгалтер, інші працівники підприємства або представники на підставі доручення, які не перебувають з ним у трудових відносинах, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника відповідача, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.4 ухвали апеляційного суду від 29.12.2015 року передбачено, що неявка представників сторін в судове засідання в разі повідомлення їх належним чином не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

З огляду на викладене, нез'явлення представника відповідача через його зайнятість в іншому судовому засіданні не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні 111 306,77 грн. - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.07.2010 року між ОСОБА_1 підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (виконавець/позивач) та ОСОБА_1 виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством №15 (споживач/відповідач) був укладений договір №60 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (далі - договір, а.с. 8-11), відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов'язувався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов'язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

В договорі зазначено наступні обєкти споживача теплової енергії:

- вул. Войкова, 23, площі приміщень 141,65 кв. м, 209,56 кв. м, 63,32 кв.м, 23,2 кв. м;

- вул. Лесі Українки, 47, площа приміщення 18,7 кв.м;

- вул. Лесі Українки, 48, площа приміщення 11,5 кв.м;

- вул. Лесі Українки, 43Б, площа приміщень 26,57 кв. м.

В пункті 3.1 договору сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Попередня оплата спожитих послуг проводиться споживачами до 20 числа поточного місяця у розмірі 50% від очікуваних нарахувань. Решту суми нарахувань споживач оплачує до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Всі платежі за надані послуги, що вносяться споживачем на поточний рахунок виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду, при її наявності, не залежно від призначення платежу, вказаного в платіжному документі (п.п. 3.3 договору).

Цей договір укладається на 1 рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду. Строк позовної давності за даним договором становить пять років (п.п. 10.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору та взятих на себе зобов'язань у період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року відповідачу були надані передбачені договором послуги з теплопостачання. Для оплати наданих послуг позивачем виставлялись відповідачу рахунки на відповідні суми (а.с. 13-33).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за надані послуги здійснив частково, внаслідок чого станом на 28.08.2015 року останнім створена заборгованість в розмірі 136 976,31 грн.

Місцевий господарський суд, посилаючись на те, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 25 669,54 грн. обгрунтовані, законні та підтверджуються належними доказами, прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 669,54 грн.

При цьому, оскільки відповідачем після пред'явлення позову частково сплачено борг в сумі 25000,00 грн., місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про припинення провадження в цій частині на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Також суд першої інстанції посилаючись на те, що договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води в нежилих приміщеннях за адресами: вул. Лесі Українки, 48 (загально площею 64,24 кв. м, вул. Лесі Українки, 48 (бувший центр адаптації, загальною площею 374,0 кв. м), вул. Перемоги, 54 (загальною площею 84,23 кв. м) та вул. Лесі Українки, 43а (загальною площею 84,8 кв. м) між сторонами у справі укладені не були, прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 111306,77 грн. є безпідставними та відповідно відмовив в їх задоволенні.

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 3-184гс14 від 25.11.2014 року, прийнятої за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 01.07.2014 у справі №916/3566/13.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України та зважаючи на те, що послуги з теплопостачання були надані позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт (надання послуг) (а.с.55-74), апеляційний суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги (послуги з теплопостачання) в сумі 111 306,77 грн.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки, викладені в ньому, не відповідають обставинам справи.

З огляду на це, апеляційну скаргу відповідача слід задоволити, а рішення господарського суду Житомирської області в частині відмови в задоволенні позовних вимог - скасувати, прийнявши в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Керуючись ст.ст. 49, 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради - задоволити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 09.12.2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Позов задоволити.

Пункти 1,2,4 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

"Позов задоволити.

Стягнути з Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради (10003, м. Житомир, вул. Войкова, 23, ід. код 13561160) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, вул. Київська, 48, ід. код 35343771) 136 976,31 грн. заборгованості та 2 739,53 грн. сплаченого судового збору.

Видати наказ."

В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" Житомирської міської ради (10003, м. Житомир, вул. Войкова, 23, ІК 13561160) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, вул. Київська, 48, ІК 35343771) 3 013,48 грн. сплаченого судового збору за розгляд апеляційної скарги..

4. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.