КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2016 р. Справа№ 910/24147/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

представники сторін:

від позивача (апелянта): Петренко Л.М. довіреність б/н від 01.02.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» на рішення господарського суду міста Києва від 21.12.2015 у справі № 910/24147/15 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Інтерфакс-Україна», м. Київ

про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практикер Україна" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" (далі-відповідач) про:

1) визнання недостовірною інформації відносно товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна", поширену на сайті "http://interfax.com.ua", за посиланням http://interfax.com.ua /news/general/283308.html, а саме:

- "СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker, совладелец сети причастность отрицает".

2) зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом опублікування спростування на Інтернет-сайті http://interfax.com.ua інформацію наступного змісту:

- "СПРОСТУВАННЯ. Шановні користувачі!

Звертаємо Вашу увагу на те, що інформацію, поширену 11.08.2015 о 20:54 на сайті інформаційного агентства "Інтерфакс - Україна" в статті під назвою "СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker, совладелец сети причастность отрицает", яка містила твердження щодо фінансування тероризму посадовими особами компанії Praktiker, сайт Інформаційного агентства "Інтерфакс - Україна" визнає недостовірною та такою, що підлягає спростуванню.

3) зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс - Україна" не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, опублікувати на сайті повний текст судового рішення за даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відомості, поширені на сайті http://interfax.com.ua щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практикер Україна", є спотвореними, неправдивими, зокрема дискредитують позивача, як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди його діловій репутації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.09.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.10.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

21.12.2015 у даному судовому засіданні господарського суду міста Києва представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд прийняти до спростування лише назву статті, поширеної на сайті "http://interfax.com.ua" за посиланням http://interfax.com.ua /news/general/283308.html, в такій редакції:

- "СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker".

Вищезазначена заява розглянута судом першої інстанції та прийнята до розгляду, як заява про зменшення розміру позовних вимог, що відповідає ст. 22 ГПК України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.12.2015 у справі № 910/24147/15 (суддя Бондарчук В.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтоване недоведеністю позивачем порушення будь-яких його прав відповідачем.

При цьому, суд першої інстанції керувався ст.ст. 91, 94, 200, 201, 277, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 1, 7, Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 34, Закону України «Про інформаційні агентства».

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме ст.ст. 32, 33 34, 43 ГПК України, що виражено у неповному дослідженні доказів наданих позивачем; ст.ст. 272, 275, 277, 297, 299 Цивільного кодексу України; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи. Оскільки, як зазначає скаржник, ані ОСОБА_3, ані жодному співробітнику ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» не було повідомлено про підозру уу скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-5 КК України - фінансування у тероризмі, чого не враховано судом першої інстанції.

02.02.2016 через відділ документального забезпечення суду представником позивача подано клопотання про доручення до матеріалів справи доказу, а саме повідомлення ГСУ СБ України від 16.12.2015.

Київський апеляційний господарський суд частково задовольняє заявлене клопотання про залучення до матеріалів повідомлення ГСУ СБ України від 16.12.2015. Між тим, при розгляді апеляційної скарги у даній справі апеляційний суд не враховує, не досліджує та не оцінює доданий до вказаного клопотання документ у якості доказів у справі відповідно до ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України у зв'язку з наступним.

Частинами 1, 3 ст. 101 ГПК України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Апеляційна інстанція звертає увагу на те, що нормами означеної статті та будь-якими іншими положеннями ГПК України не передбачено здійснення перегляду в апеляційному провадженні на підставі нових доказів, які не існували на момент прийняття судом першої інстанції відповідного процесуального документу та на прийняття якого такі документи ( докази) не могли вплинути ніяким чином, оскільки вони не існували взагалі. Незважаючи на те, що повідомлення ГСУ СБ України від 16.12.2015 датовано до прийняття оскаржуваного рішення, представником скаржника не обґрунтовано належним чином та не підтверджено належними доказами неможливість подання вказаного доказу до місцевого господарського суду.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з викладених в ній підстав.

Відповідач не надав відзив на апеляційну скаргу, повноважного представника в судове засідання апеляційної інстанції не направив, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, Київський апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін 11.08.2015 ТОВ "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" у мережі Інтернет на офіційному сайті "http://interfax.com.ua", за посиланням http://interfax.com.ua/news/general/283308.html було розміщено статтю під назвою:

- "СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker, совладелец сети причастность отрицает".

Як зазначає позивач, поширена інформація є недостовірною та такою, що порушує права позивача на недоторканість ділової репутації, оскільки порушує особисті немайнові права останнього, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку осіб, які переглянули розміщену статтю у мережі Інтернет, оскільки висвітленими відомостями відповідач охарактеризував посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна", як осіб, що підозрюються у скоєнні злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Згідно ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі (ст. 1 Закону України "Про інформацію").

Як визначено статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Згідно ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст. 34 ГК України, дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ч. 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як встановлено судом першої інстанції та зазначалось вище, відповідачем у мережі Інтернет на офіційному сайті "http://interfax.com.ua", за посиланням http://interfax.com.ua/news/general/283308.html було розміщено статтю під назвою :

- "СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker, совладелец сети причастность отрицает".

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підтвердження того, що поширена відповідачем інформація є недостовірною позивач зазначав, що 11.08.2015 в Інформаційному агентстві "УНІАН" відбулася прес-конференція Генерального директора ТОВ "ТД "Практікер Україна" ОСОБА_3, адвоката Безпалого Тараса Геннадійовича та інших посадових осіб ТОВ "ТД "Практікер Україна", які на даній прес-конференції проінформували суспільство про ситуацію, яка виникла навколо діяльності ТОВ "Торговий дім "Практікер України" та його співробітників, було викладено інформацію щодо діяльності компанії та інформацію щодо перевірки Службою безпеки України відносно причетності компанії та деяких з співробітників до співпраці з незаконними угрупуваннями так званої "Донецької народної республіки".

Так, ОСОБА_3 повідомлено, що його 05.08.2015 було доставлено до приміщення Служби Безпеки України для дачі пояснень щодо діяльності магазину під вивіскою "Практікер" у м. Макіївка Донецької області. ОСОБА_3 проінформував співробітників даного правоохоронного органу, що станом на даний час ТОВ "ТД "Практікер Україна" немає жодного відношення до магазину в м. Макіївка з кінця 2014, коли з даного магазину позивачем було вивезено близько 70 % товарів та матеріальних цінностей.

Також позивач зазначав, що співробітники Служби безпеки України оголосили ОСОБА_3 документ під назвою "Офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки", в якому роз'яснено про те, що в його діях та діях керівництва ТОВ "ТД "Практікер Україна" вбачаються ознаки діяльності, що за певних обставин можуть призвести до скоєння правопорушення передбаченого ст. 258-5 Кримінального кодексу України

Разом з тим, позивач, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції зазначав, що станом на даний час ані ОСОБА_3, ані жодному співробітнику ТОВ "Торговий дім "Практікер Україна" не було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-5 КК України - фінансування тероризму, у зв'язку з чим вважає, що розміщена відповідачем у мережі Інтернет на веб-сайті "http://interfax.com.ua", за посиланням http://interfax.com.ua/news/general/283308.html стаття є такою, що підлягає визнанню недостовірною, в частині: "СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker".

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформаційні агентства", інформаційними агентствами згідно з цим Законом є зареєстровані як юридичні особи суб'єкти інформаційної діяльності, що діють з метою надання інформаційних послуг.

Відповідно до матеріалів справи ТОВ "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" є інформаційним агентством, яке діє на підставі статуту, затвердженого загальними зборами учасників, протокол № 7 від 07.12.2012 та Закону України "Про інформаційні агентства".

Статтею 34 Закону України "Про інформаційні агентства" передбачено, що відповідальність за порушення цього Закону несуть суб'єкти діяльності інформаційних агентств та інші особи, винні у:

2) незаконному використанні чи вилученні продукції інформаційного агентства;

3) порушенні прав та зловживанні правами журналіста чи спеціаліста в галузі комунікації, встановлених статтями 21 та 22 цього Закону та статтею 26 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні";

4) порушенні положень частини третьої статті 2 цього Закону;

5) одержанні свідоцтва про державну реєстрацію інформаційного агентства незаконним шляхом;

6) незаконному випуску та розповсюдженні продукції інформаційного агентства без його державної реєстрації або після припинення його діяльності, а також в ухиленні від перереєстрації;

7) неповному опублікуванні передбачених законодавством вихідних даних;

8) порушенні права вимоги щодо спростування та порядку його розповсюдження, передбачених статтею 33 цього Закону;

9) порушеннях використання засобів комунікації, передбачених чинним законодавством України.

Особи, винні у порушенні цього Закону, притягаються до дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно з чинним законодавством України.

У процесі провадження у справі судом першої інстанції, а під час апеляційного провадження в процесі підготовки справи до розгляду здійснено дослідження доказів, зокрема, відеозапису прес-конференції, яка відбулася 11.08.2015 в Інформаційному агентстві "УНІАН", за участю генерального директора ТОВ "ТД "Практікер Україна" ОСОБА_3, адвоката Безпалого Тараса Геннадійовича та інших посадових осіб ТОВ "ТД "Практікер Україна", з приводу чого судом встановлено наступне.

Аналізуючи відеозапис прес-конференції та розміщену відповідачем статтю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем розміщено на власному сайті статтю, зміст якої відтворює повідомлення позивача, що було публічно проголошене на прес-конференції, яка відбулась 11.08.2015 в прес-центрі інформаційного агентства "УНІАН".

Крім того, під час апеляційного провадження позивачем жодним належним та допустимим доказом не спростовано даного висновку.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про інформаційні агентства", інформаційне агентство, суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація:

1) одержана від інших інформаційних агентств або засобів масової інформації і є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих цими агентствами чи засобами масової інформації, якщо вони були спростовані відповідно до статті 33 цього Закону;

2) міститься у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України "Про звернення громадян";

3) є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб;

4) є результатом внесення змін, скорочень чи редагування продукції інформаційних агентств, здійснених без їх відома розповсюджувачем чи споживачем інформації;

5) законом передбачено звільнення або непритягнення до відповідальності за такі дії.

Отже, в силу приписів п. 3 ст. 35 Закону України "Про інформаційні агентства" відсутні підстави для відповідальності ТОВ "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна".

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи наявне офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки, складеного співробітниками департаменту захисту національної державності Служби безпеки України в особі капітана Люткевича B.C., та старшого лейтенанта Бєлова A.B., оголошене ОСОБА_3, як директору ТОВ "Торговий дім "Практікер -Україна" застереження, у зв'язку з тим, що в його діях вбачаються окремі ознаки діяльності, що за певних обставин може призвести до скоєння правопорушення, передбаченого ст. 258-5 Кримінального кодексу України (фінансування тероризму).

Зокрема, листом-відповіддю Служби безпеки України від 19.08.2015 №10/3/Т-9-п/122, наданого кореспонденту відповідача, підтверджено факт винесення офіційного застереження директору ТОВ "Торговий дім "Практікер Україна" та вказано підстави, а саме: "отримана у законному порядку інформація щодо його можливої причетності до фінансування та надання іншої матеріальної допомоги незаконним збройним формуванням "ДНР".

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, правомірним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що інформація розміщена товариством з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" у мережі Інтернет на офіційному сайті "http://interfax.com.ua", за посиланням http://interfax.com.ua/news/general/283308.html під назвою: "СБУ усматривает возможное финансирование терроризма в деятельности сети стройгипермаркетов Praktiker" є такою, що повністю відтворює повідомлення позивача, яке було публічно проголошене останнім на прес - конференції, що відбулась 11.08.2015 в прес-центрі інформаційного агентства "УНІАН".

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 21.12.2015 у справі № 910/24147/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко