ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2016 р. Справа № 907/606/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу приватного підприємства «АПК УНІКОР», б/н від 05.11.2015р.

на рішення господарського суду Закарпатської області від 20.10.2015р.

у справі № 907/606/15

за позовом UNIMATIK KFT, Ніредьхаза, Угорщина

до відповідача 1 приватного підприємства «АПК УНІКОР», м. Виноградів Закарпатської області

до відповідача 2 товариства з обмеженою відповідальністю «СНК-груп», м. Ужгород

про солідарне стягнення 165334 євро, що еквівалентно 3779063,54 грн.

представники сторін:

- від позивача не зявились;

- від відповідача 1 ОСОБА_2, ОСОБА_3;

- від відповідача 2- не зявились;

Права та обовязки сторін, передбачені ст. 20,22 ГПК України, представникам відповідача-1, що прибули в дане судове засідання, розяснено.

Заяв про відвід складу суду від представників сторін не поступало.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.10.2015р. у справі №907/606/15 (головуючий суддя Йосипчук О.С., судді Васьковський О.В., Русняк В.С.) позов UNIMATIK KFT задоволено частково: з приватного підприємства «АПК УНІКОР» (надалі ПП «АПК УНІКОР») на користь позивача стягнуто 165334 Євро, що еквівалентно 3779063 грн. та 73080 грн. судового збору; в задоволенні позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «СНК-груп» (надалі ТзОВ «СНК-груп») відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, господарський суд Закарпатсько області виходив з того, що місцем знаходження зазначених позивачем відповідачів є Закарпатська область, Україна; підставами, на які покликається заявник, для подання даного позову про солідарне стягнення з відповідачів 165334 євро, стало невиконання відповідачами своїх зобовязань щодо проведення оплати згідно умов контракту № 2011/08/03 від 10.08.2011р. та договору поруки від 20.08.2012р., відтак, в силу положень ст. 15 ГПК України, оскільки відповідачі є юридичними особами за законодавством України, спір підсудний господарським судам України та повинен розглядатися у господарському суді Закарпатської області. Розглянувши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що строк виконання відповідачем обовязку щодо оплати поставленого товару настав та підлягав виконанню, починаючи із 23.09.2011р., проте відповідачем у вказані строки виконаний не був. Щодо вимог, що стосуються відповідача -2, то такі є документально не підтвердженими, оскільки позивачем не надано суду доказів звернення з вимогою до поручителя про виконання своїх зобовязань за договором поруки, відтак, з врахуванням п. 4.1. договору поруки, порука вважається припиненою.

Не погодившись із прийнятим рішенням господарського суду Закарпатської області, приватне підприємство «АПК УНІКОР» оскаржило його в апеляційному порядку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що даний спір не підлягає вирішенню у даному суді та за законодавством України. Апелянт зазначає, що не є стороною договору поруки, в якому передбачена можливість розгляду спорів у господарському суді Закарпатської області, відтак домовленості позивача та відповідача-2 щодо вибору суду та законодавства на ПП «АПК УНІКОР» не поширюються. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами. В пункті 6.1 контракту № 2011/08/03 від 10.08.2011р.(сторонами якого є UNIMATIK KFT та ПП «АПК УНІКОР»), сторони визначили, що якість товару повинна відповідати законам та вимогам, державним стандартам і технічним умовам Угорщини та ЄС, таке покликання є чітким і воно відсилає до матеріального права іншої держави та не є неузгодженим. Крім того, відповідно до п.10.3 контракту сторони погодились на передачу будь-якого спору між ними за цим контрактом на розгляд суду по місцезнаходженню продавця. У спірному випадку, згідно контракту, продавцем виступає позивач, який є резидентом Угорщини. З огляду на положення контракту, сторони допустили та свідомо бажали, що спір між ними вирішуватиметься саме за матеріальним та процесуальним правом Угорщини.

Позивач та відповідач-2 відзивів на апеляційну скаргу не подали, участі уповноважених представників в дане судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників апелянта та розглянувши наявні в матеріалах справи докази, судова колегія встановила наступне:

10.08.2011р. року між UNIMATIK KFT, Ніредьхаза, Угорщина (продавець) та приватним підприємством «АПК УНІКОР», м. Виноградів Закарпатської області, Україна (покупець) було укладено контракт №2011/08/03, з наступними додатками (№1 від 20.10.20911р., №2 від 24.10.2011р., №3 від 17.04.2012р., №5 від 20.07.2012р., №6 від 01.08.2012р.), згідно умов якого продавець зобовязався продати та виконати монтаж робіт за місцем експлуатації товару, а покупець прийняти та оплатити товар та роботи на загальну суму 717849,10 євро, з яких 120000 євро складає вартість монтажних робіт (п.2.4. контракту). У подальшому, відповідно до Протоколу від 02.04.2013р. погодження договірної вартості монтажних робіт по контракту №2011/08/03 від 10.08.2011р. вартість проведених монтажних та пусконалагоджувальних робіт становить 87680 Євро.

Позивач, посилаючись на невиконання умов контракту просить стягнути 165334євро, що еквівалентно 3779063,54 грн.

Відповідно до п. 10.2 всі спірні питання, що випливають із умов даного контракту вирішуються сторонами шляхом переговорів. При неможливості мирного врегулювання спірних питань, або при порушенні умов даного контракту, спір передається на вирішення в суд за місцем знаходження продавця (п. 10.3 контракту).

Неналежне виконання відповідачем-1 своїх зобовязань по вказаному вище контракту було забезпечено договором поруки від 20.08.2012р., відповідно до якого ТзОВ «СНК-груп» (відповідач-2) виступив поручителем по зобовязаннях ПП «АПК УНІКОР» (відповідач-1) та зобовязався нести солідарно відповідальність перед позивачем за своєчасне та належне виконання відповідачем-1 своїх зобовязань щодо розрахунків по контракту № 2011/08/03 від 10.08.2011р. (а.с. 112-114, т. І).

Згідно п. 5.3. договору поруки, усі спори, повязані з цим договором, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку згідно з чинним законодавством у господарському суді Закарпатської області.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, іноземні підприємства і організації мають право звернення до господарських судів згідно з встановленою підвідомчістю і підсудністю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначений Законом України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України, а іноземний елемент, в розумінні згаданого Закону це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, зокрема, якщо хоча б один учасник правовідносин є іноземною юридичною особою (п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини сторін виникли на підставі контракту, де продавцем (позивач- UNIMATIK KFT) є нерезидент із місцезнаходженням (юридичною адресою та державною реєстрацією) Республіка Угорщина, а покупцем (відповідач-1 ПП «АПК УНІКОР») субєкт господарювання, зареєстрований у встановленому законодавством порядку в Україні.

Законом України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справи з іноземним елементом судам України, що по відношенню до норм ГПК України, які визначають загальні правила підвідомчості та підсудності господарських справ, є спеціальними.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони прямо передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності, коли таке право у сторін відсутнє (ст. 77 Закону).

Вказане положення Закону не є вичерпним, зазначена стаття передбачає і інші випадки підсудності справ з іноземним елементом судам України, однак ці підстави є послідуючими після договірної підсудності, і які є визначальними лише у випадку відсутності будь-якої домовленості сторін про вибір суду.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» закріплює право сторін відповідної угоди на вибір підсудності справи з іноземним елементом, тобто на укладення так званої «пророгаційної угоди», що в свою чергу, не лише обґрунтовує компетенцію обраного суду, але й виключає можливість вирішення такого спору в суді іншої держави.

У п. 10.3 контракту від 10.08.2011 р. сторони чітко передбачили таку істотну умову, як вирішення спірних питань за контрактом за місцезнаходженням продавця, тобто у компетентному суді Республіки Угорщина.

Крім цього, судовою колегією враховується та обставина, що оскільки перший відповідач не був стороною договору поруки, у п. 5.3 якого визначили підсудність спору господарському суду Закарпатської області, то відповідно він не змінив умов основного контракту, де у п.10.3 визначена підсудність спору суду іншої держави.

Пункт 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Отже, досягнення домовленості про визначення виключної юрисдикції компетентного суду конкретної країни у правовідносинах сторін, що грунтуються на вищезазначених принципах, вказує на пріоритетний характер такої домовленості, оскільки вона не суперечить встановленому національним законодавством порядку врегулювання таких правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Таким чином, з огляду на викладене, оскільки відсутні підстави для застосування до даного спору положень ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо виключної підсудності судам України справ з іноземним елементом, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про підсудність даного спору господарським судам України, а саме господарському суду Закарпатської області, відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати, а, з огляду на положення ст. 80 ГПК України, провадження у даній справі припинити.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства «АПК УНІКОР» задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 20.10.2015р. у справі №907/606/15 скасувати.

3. Провадження у справі № 907/606/15 припинити.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складений 27.01.2016р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.