РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/26341/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

до Іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЕлітбуд"

про стягнення заборгованості в розмірі 13 794,16 доларів США, що еквівалентно 291 746,48 грн.,

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Певнова А.М. (представник за довіреністю);

від відповідача не з'явились.

В судовому засіданні 26 січня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа", 07 жовтня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 568 від 06.10.2015 року до відповідача, Іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЕлітбуд" про стягнення заборгованості в розмірі 13 794,16 доларів США, що еквівалентно 291 746,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 09.10.2015 року порушено провадження у справі № 910/26341/15 та призначено розгляд справи на 26.01.2016 року та зупинено провадження у справі, з метою вручення судових доручень, в порядку ст. 125 Господарського процесуального кодексу.

В судове засідання 26.01.2016 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору та подав документи на вимогу ухвали про порушення провадження та оригінали документів для огляду в судовому засіданні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" (далі - продавець, постачальник) та Іноземним товариством з обмеженою відповідальністю "ОсноваЕлітбуд" (далі - замовник, покупець) укладено договір №05/08-14И (надалі - договір), у відповідності до п.1.1. постачальник зобов'язався виготовити з металевого прокату і передати у власність замовнику металоконструкції згідно розробленим постачальниками кресленням на підставі отриманих від замовника креслень, а замовник в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов'язаний прийняти і оплатити виготовлену продукцію.

У пункті 1.2. договору встановлено, що назва, кількість, ціна та шифр проектної документації, визначаються Сторонами в Додатку № 1, який додається до договору та є його невід'ємною частиною.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що базовими умовами поставки продукції за даним договором є DAP (правила тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010) з урахуванням особливостей, які випливають з умов даного договору. Правила «Інкотермс 2010» застосовуються по відношенню до сторін в тій частині, в якій ці відносини не врегульовані даним договором.

Відповідно до п. 1.4. договору поставка продукції повинна здійснюватись продавцем за адресою: ВАТ «Мозирський НПЗ» м. Мозир, Республіка Білорусь, комбінована установка виготовлення високооктанових компонентів бензину. Блок 002. Димеризація пропилена (далі - «адреса поставки»), якщо сторонами не визначено інше.

За приписами п. 2.1. Договору загальна вартість Договору складає 90 950 доларів США.

У пункті 3.1.1 договору встановлено, що протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати підписання договору замовник передає продавцю креслення (КМ) в електронному та паперовій формах із штампом «До виконання робіт» по актах приймання передачі документації.

Пунктом 4.1.1. договору встановлено, що замовник здійснює авансовий платіж у розмірі 63 665 доларів США, що відповідно складає 70% вартості продукції та сплачується протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання договору.

Пунктом 4.1.2. договору встановлено, що кінцеві розрахунки за кожну поставлену партію Продукції по даному Договору Замовник здійснює протягом 3 робочих днів з дати поставки відповідної партії Продукції на підставі підписаних Замовником видаткових накладних, з урахуванням раніше перерахованих авансів.

У відповідності до п. 4.2. Договору оплата, за умовами Договору, здійснюється замовником шляхом перерахування коштів в доларах США на рахунок Позивача на основі виставлених ним рахунків - фактур. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок ТОВ "Основа".

Пунктом 11.2. Договору передбачено, що якщо сторони не врегулювали спір, який виник шляхом переговорів протягом одного місяця, то спір підлягає розгляду в судовому порядку в Господарському суді міста Києва (Україна).

За таких підстав, спір у даній справі розглядається Господарським судом міста Києва.

Спір у справі виник у зв'язку із невиконанням, на думку позивача, відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого йому товару, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа" вказало на існування у Іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЕлітбуд" заборгованості у розмірі 13 794,16 доларів США., що еквівалентно 291 746,48 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 36 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 05 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" та Іноземним товариством з обмеженою відповідальністю "ОсноваЕлітбуд" укладено договір №05/08-14И, у відповідності до п.1.1. постачальник зобов'язався виготовити з металевого прокату і передати у власність Замовнику металоконструкції згідно розробленими постачальниками кресленням на підставі отриманих від замовника креслень, а замовник в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов'язаний прийняти і оплатити виготовлену продукцію.

Матеріали справи свідчать, що позивачем поставлено відповідачу продукцію вартістю 73 850,04 доларів США, що підтверджується раніше встановленим фактом в рішенні Господарського суду м. Києва від 11.08.2015 року у справі № 910/14363/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" до Іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЕлітбуд" про стягнення заборгованості в розмірі 51 050,04 доларів США. Відповідачем, в свою чергу, частково оплачено поставлений товар на суму 22 800,00 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи, в кількості 5 (п'ять) штук, а також відповідний факт встановлений в рішенні суду.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.08.2015 року у справі № 910/14363/15 стягнуто з іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЕлітСтрой" (2201113, Республіка Білорусь, м.Мінськ, вул.Мележа, 1, прим.310, код 00) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" ( 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 17, ) 51 050 (п'ятдесят одна тисяча п'ятдесят) 04 дол. США - боргу та 21 911 (двадцять одну тисячу дев'ятсот одинадцять) грн. 22 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Господарським судом м. Києва від 28.08.2015 року було видано наказ у справі № 910/14363/15 на виконання відповідного рішення.

Вищезазначене судове рішення набрало законної сили, доказів зворотного суду не надано, тому обставини, встановлені у вказаному рішенні, не підлягає доказуванню.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. у справі № 910/11595/13.

Як встановлено судом, позивачем поставлено відповідачу продукцію за спірним договором вартістю 13 794,16 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи міжнародними товарно-транспортними накладними та митними деклараціями № /2015/585307 від 30.07.2014 року та № 100270003/2015/585446 від 30.07.2014 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки відповідачу, згідно договору, товару вартістю 13 794,16 доларів США а також той факт, що відповідачем не було оплачено вартість отриманого товару. Відповідні доводи відповідачем спростовані не були, а тому заборгованість відповідача перед позивачем станом на січень 2016 року складає 13 794,16 доларів США, що еквівалентно 291 746,48 грн.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, не з'явився у судове засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином шляхом направлення судового доручення в порядку, передбаченому статтею 125 Господарського процесуального кодексу України (належні доказі наявні в матеріалах справи).

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню про стягнення 13 794,16 доларів США, що еквівалентно 291 746,48 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 4 376,20 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Іноземного товариства з обмеженою відповідальністю "ОсноваЕлітбуд" (220113, Республіка Білорусь, м. Мінськ, вул. Мележа 1, пом. 310) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" (ЄДРЮОФОП 13669489; адреса 03150, м. Київ, ВУЛИЦЯ КОВПАКА, будинок 17) заборгованість у розмірі 13 794,16 доларів США (тринадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири долара США 16 центів), що еквівалентно 291 746,48 грн. (двісті дев'яносто одна тисяча сімсот сорок шість гривень 48 копійок) та судовий збір у розмірі 4 376,20 грн. (чотири тисячі триста сімдесят шість гривень 20 копійок). Видати наказ.

3. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/26341/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.02.2016 року.

Суддя О.С. Комарова