РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016Справа №911/4690/15

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ІМПУЛЬС 2010"

Про стягнення 345 968,77 грн.

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники :

Від позивача: Мастюгін Д. І. (дов. від 07.09.2015)

Від відповідача: Приходько С. О. (дов. від 14.12.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 14.01.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі - продажу № 11/12 від 11.12.2012 в розмірі 345 968,77 грн., з яких 184 066, 00 грн. основної заборгованості, 11 595, 60 грн. пені, 10 623, 36 3 % річних, 139 683, 81 грн. інфляційних збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 порушено провадження у справі № 911/4690/15 та призначено до розгляду на 19.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 17.12.2015.

17.12.2015 в судовому засіданні судом в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалася перерва до 29.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та в порядку ст. 77 ГПК України відкладено розгляд справи на 14.01.2016.

14.01.2016 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва позивачем подано пояснення щодо окремих положень заперечення на позовну заяву № 234 від 17.12.2015 та письмових доказів по справі.

В судове засідання 14.01.2016 представники сторін з'явилися, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором купівлі - продажу № 11/12 від 11.12.2012, в частині оплати поставленого товару.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за договором купівлі - продажу № 11/12 від 11.12.2012, оскільки поставлений йому товар був ним оплачений.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 14.01.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.12.2012 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Батьківщина", правонаступником якого є позивач, як продавцем та відповідачем, як покупцем було укладено договір купівлі - продажу № 11/12 (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити кукурудзу врожаю 2012 року, на умовах передбачених договором.

Пунктом 2.1. договору сторони визначили, що кількість товару складає 50 000кг +/- 5 %.

Продавець здійснює поставку товару в повному обсязі в строк до 31.12.2012. Поставка товару підтверджується оригіналами наступних документів: рахунка, видаткової та податкової накладних, виписаних у відповідності до діючого законодавства України (п. 4.1., 4.2. договору).

У відповідності до п. 5.1. договору покупець здійснює 100 % оплату товару шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця, протягом 3 - х банківських днів від дати отримання оригіналів наступних документів:

- рахунку - фактури, виставленого на 100 % вартості поставленого товару, із зазначенням кількості товару;

- видаткової та податкової накладних, виписаних у відповідності до чинного законодавства.

Пунктом 6.1. договору сторонами було погоджено, що у випадку, якщо покупець здійснить оплату пізніше строків, передбачених договором, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0, 2 від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення.

16.12.2012 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" та відповідачем була укладена додаткова угода № 1 до договору купівлі - продажу № 11/12 від 11.12.2012, у відповідності до якої сторони дійшли згоди викласти:

- п. 2.1. договору в наступній редакції: "кількість товару складає 400 000, кг +/- 5 % ";

- п. 4.1. договору в наступній редакції: "продавець здійснює поставку товару в повному обсязі у строк до 01.02.2013 ";

- п. 5.1. договору в наступній редакції: "покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця протягом 30-ти банківських днів від дати отримання останньої партії (частини) товару відповідно до виданої продавцем видаткової накладної ".

На виконання умов договору відповідачу було поставлено обумовлений договором товар за видатковими накладними № 40 від 06.02.2013, № 11 від 25.01.2013, № 274 від 16.12.2012 в загальній кількості 403 820 кг та загальною вартістю 767 258, 00 грн.

Зазначені вище накладні підписані обома сторонами договору, і відповідач не заперечує здійснення йому поставки по таким накладним.

За твердженням позивача відповідачу на виконання договору, також, поставлявся товар за видатковою накладною № 39 від 04.02.2013 в кількості 98 320, 00 кг вартістю 186 808, 00 грн. І саме поставлений товар за цією накладною не був оплачений відповідачем.

На підтвердження факту поставки відповідачу товару за видатковою накладною № 39 від 04.02.2013 позивачем в матеріали справи надана копія вказаної накладної, із якої вбачається що така накладне не підписана з боку відповідача. При цьому, відповідач в судових засіданнях неодноразово заперечував проти отримання ним товару за видатковою накладною № 39 від 04.02.2013.

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про стягнення з відповідача 184 066, 00 грн. основної заборгованості, 11 595, 60 грн. пені за період прострочення з 16.09.2013 по 16.03.2015, 10 623, 36 грн. 3 % річних за період прострочення з 16.09.2013 по 21.08.2015, 139 683, 81 грн. збитків завданих інфляцією за період з вересня 2013 по липень 2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір купівлі - продажу № 11/12 від 11.12.2012 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар на суму 767 258, 00 грн., що підтверджується матеріалами справи. Поставлений товар був оплачений відповідачем, і в цій частині спір між сторонами відсутній.

Надана позивачем в матеріали справи, на підтвердження наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 184 066, 00 грн., видаткова накладна видатковою накладною № 39 від 04.02.2013 не приймається судом в якості доказу по справі, оскільки така накладна не підписана з боку відповідача і відповідно не підтверджує факт отримання відповідачем такого товару.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, копія видаткової накладної № 39 від 04.02.2013 не підтверджує факту здійснення між сторонами господарської операції щодо поставки товару за договором на суму 186 808, 00 грн., оскільки не містить підписів всіх осіб, що брали участь у такій господарській операції. А інших доказів здійснення такої операції позивачем в матеріали справи надано не було.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Копію рішення розіслати сторонам у справі.

Повне рішення складено 22.01.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк