ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2016 р.Справа № 915/515/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Колоколова С.І., Ліпчанської Н.В.;

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.;

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом - ОСОБА_1, за довіреністю № 2015/103 від 22.06.2015 року;

від відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, за довіреністю № 4 від 27.11.2012 року;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", Миколаївська область, смт Врадіївка

на рішення господарського суду Миколаївської області від 14.07.2015 року

у справі № 915/515/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", м. Київ

до Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", Миколаївська область, смт Врадіївка

про стягнення 1 868 333,36 грн.

та

за зустрічним позовом Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", Миколаївська область, смт Врадіївка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", м. Київ

про визнання недійсним п. 3.4.3. договору поставки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.07.2015 року первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл", м. Київ (Далі ТОВ "АТ Каргілл") до Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", Миколаївська область, смт Врадіївка (Далі ПП „ВКП „Каро) про стягнення 1 868 333,36 грн. задоволені в повному обсязі. Суд стягнув з ПП „ВКП „Каро на користь ТОВ "АТ Каргілл" основний борг у розмірі 1 374 583,69 грн., 3% річних в сумі 13 857,17 грн., інфляційні втрати у розмірі 142 937,12 грн., штраф у розмірі 245 384,51 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 37 366,67 грн. У задоволенні зустрічного позову ПП „ВКП „Каро до ТОВ "АТ Каргілл" про визнання недійсним п. 3.4.3. Договору поставки № CVS51066 від 06.09.2013 року відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що відповідач свої зобовязання перед позивачем належним чином, як того вимагають умови п. 3.4.3.3 Договору, не виконав. Позовні вимоги ТОВ "АТ Каргілл" є обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства, підтверджені матеріалами справи, а отже первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову суд першої інстанції вказав, що пункт 3.4.3 Договору не може бути визнаний недійсним з підстав, зазначених у зустрічному позові або з будь-яких інших підстав, передбачених чинним законодавством України для визнання договору недійсним, оскільки відповідно до п. 3.5. Договору сторони домовились вважати процедуру коригування ціни товару в порядку, вказаному в п. 3.4. цього Договору, чинною протягом всього строку дії цього Договору і не вважати таке коригування ціни односторонньою зміною умов договору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ПП „ВКП „Каро звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийнявши нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов, визнавши недійсним п. 3.4.3. Договору поставки № CVS51066 від 06.09.2013 року.

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що він повністю сплатив вартість отриманого товару, у встановлені Договором та специфікаціями термін. Крім того, ПП „ВКП „Каро посилається на те, що неможливо визначити скориговану ціну товару та взагалі відсутня формула розрахунку за умови повної оплати. Скаржник зауважує, що відсутні докази надсилання позивачем розрахунків, повязаних зі зміною ціни на товар. В Договорі не визначено, який саме курс та якого банку має застосовуватися при коригуванні ціни саме при застосуванні розрахунків.

21.12.2015 року ПП „ВКП „Каро надало через відділ діловодства суду доповнення до апеляційної скарги, в якому вказав, що позивач не передавав, а він не отримував ОСОБА_3 на загальну суму 747 252,45 грн. за видатковими накладними №№ 30038/456696 від 30.09.2013 року на суму 129 320,42 грн.; 30151/457090 від 04.10.2013 року на суму 132 980,44 грн.; 30183/457148 від 12.10.2013 року на суму 129 320,42 грн.; 30215/457233 від 22.10.2013 року на суму 123 830,41 грн.; 30216/457237 від 25.10.2013 року на суму 126 880,42 грн.; 30272/457427 від 05.11.2013 року на суму 104 920,34 грн. Крім того, позивач не поставляв йому ОСОБА_3 на загальну суму 399 000,00 грн. за видатковими накладними №№ 31767/46005 від 11.03.2014 року на суму 99 750,00 грн.; 31767/46023 від 13.03.2014 року на суму 99 750,00 грн.; 31767/46067 від 14.03.2014 року на суму 99 750,00 грн.; 31767/46093 від 17.03.2014 року на суму 99 750,00 грн.

21.12.2015 року ТОВ "АТ Каргілл" надало через відділ діловодства суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

22.12.2015 року через відділ діловодства суду від ПП „ВКП „Каро надійшло клопотання про призначення по даній справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступне запитання: Чи виконано підпис саме Директором ПП „ВКП „Каро ОСОБА_4 на видаткових накладних №№ 31767/46005 від 11.03.2014 року на суму 99 750,00 грн.; 31767/46023 від 13.03.2014 року на суму 99 750,00 грн.; 31767/46067 від 14.03.2014 року на суму 99 750,00 грн.; 31767/46093 від 17.03.2014 року на суму 99 750,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 року судове засідання було відкладено на 27.01.2016 року; за клопотанням представника ПП „ВКП „Каро було продовжено строк розгляду апеляційної скарги. Крім того, було запропоновано сторонам надати письмові обґрунтовані пояснення щодо відображення господарських операцій за Договором, який визначено підставою позову та видатковими накладними, що містять в матеріалах справи шляхом складання сторонами розгорнутого акту звірки взаєморозрахунків керівниками підприємств, скріплені печатками, в якому відобразити рух матеріальних цінностей та грошових коштів за конкретними господарськими операціями (видаткові накладні №№ 30038/456696 від 30.09.2013 року на суму 129 320,42 грн.; 30151/457090 від 04.10.2013 року на суму 132 980,44 грн.; 30183/457148 від 12.10.2013 року на суму 129 320,42 грн.; 30215/457233 від 22.10.2013 року на суму 123 830,41 грн.; 30216/457237 від 25.10.2013 року на суму 126 880,42 грн.; 30272/457427 від 05.11.2013 року на суму 104 920,34 грн.). Позивачу було запропоновано надати до суду письмове відношення до клопотання відповідача про призначення по даній справі судової почеркознавчої експертизи та надати для огляду оригінали видаткових вищевказаних накладних.

На виконання ухвали суду, 27.01.2016 року в судовому засіданні представник ТОВ "АТ Каргілл" надав клопотання про залучення до матеріалів справи пояснень та додаткових доказів. В поясненнях позивач за первісним позовом зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання про призначення по даній справі судової почеркознавчої експертизи та надав документи на підтвердження поставки та отримання ПП „ВКП „Каро товару за вищевказаними видатковими накладними, які зазначені у доповненнях до апеляційної скарги та клопотанні про призначення експертизи, а саме: акти на приймання-передачу мінеральних добрив за Договором, підписані сторонами та завірені печатками підприємств; Доручення на отримання товару, видане ОСОБА_4; податкові накладні.

Колегія суддів відхилила клопотання представника ПП „ВКП „Каро про призначення по даній справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки воно є недоцільним, а обставини, які вказані у клопотанні, спростовуються наданими ТОВ "АТ Каргілл" документами.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях. В свою чергу, представник позивача за первісним позовом заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на відзив та пояснення.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 06.09.2013 року між сторонами було укладено Договір поставки № CVS51066 (Далі Договір).

Згідно п.1.1. Договору в порядку і на умовах, передбачених цим договором, ТОВ "АТ Каргілл" (Постачальник) зобовязався поставити і передати у власність, а ПП „ВКП „Каро (Покупець) - прийняти та оплатити насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива (надалі - товар) згідно специфікацій до цього Договору.

Пунктами 2.5, 3.3, 3.4, 3.4.3, 3.4.3.2, 3.4.3.3 Договору сторони погодили, якщо постачальник передав покупцеві більшу кількість товару, ніж передбачено відповідною специфікацією, покупець зобовязаний повідомити про це постачальника і оплатити додатково прийнятий товар по ціні та в порядку, визначеним у відповідній специфікації. Ціна договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого постачальником покупцеві в рамках цього договору, що зазначається в видаткових накладних на товар. Порядок розрахунків за окремий товар, а також необхідність забезпечення виконання зобовязання покупця визначається у відповідній специфікації, сторони можуть обрати такий порядок розрахунків за товар: часткова (повна) оплата після поставки товару, із застосуванням базової ціни товару. У будь-якому випадку, Покупець зобовязаний сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно умов цього договору, платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше терміну, визначеному у відповідній специфікації. Базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікаціях, що є невідємними частинами цього договору; вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару (тобто остаточна ціна і вартість товару) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше ніж на 1 % в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації.

В пунктах 3.4.2.2., 3.5. Договору сторони зазначили, що вказані в специфікації в гривнях ціни і вартість товару підлягають коригуванню на момент виставлення рахунку - фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації. Під курсом банку розуміється середній курс ПАТ КІБ Креді Агріколь долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі - продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідками банку, що завірені печаткою банку і підписом уповноваженої особи банку, які видаються щоденно постачальнику. Сторони домовились вважати процедуру коригування ціни товару в порядку, вказаному в п.3.4 договору, чинною протягом всього строку дії договору і не вважати таке коригування ціни односторонньою зміною умов Договору.

Відповідно п.п. 3.7., 3.9. оплата ОСОБА_3 вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника, з урахуванням положень цього Договору. Постачальник погодився поставити покупцеві товар протягом строку дії цього договору на умовах оплати після поставки товару на загальну суму по всьому асортименту не більш, як 1291499,52 грн., що складає еквівалент 158 272,00 дол. США на дату укладення цього договору; постачальник залишає за собою право в будь-який час змінити вказаний ліміт в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного повідомлення покупцеві.

Згідно п. 4.2, Договору умови та місце поставки товару вказуються у відповідній специфікації на товар. Передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі.

Пунктами 6.1., 6.3. Договору встановлено, що сторона, яка порушила умови цього Договору, відшкодовує іншій стороні завдані своїми діями чи бездіяльністю збитки в повному обсязі в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У випадку прострочення оплати товару покупцем проти строків, вказаних у відповідній специфікації та цьому договорі, покупець сплачує постачальнику неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості товару; у випадку прострочення оплати товару покупцем більше, ніж на 30 календарних днів проти строків, вказаних у відповідній специфікації, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від загальної простроченої суми.

Згідно п. 7.1. Договору, він набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим Договором.

Сторонами були підписані наступні Специфікації: №№ 1/51066, 51067 від 06.09.2013 року, згідно яких строк поставки аміачної селітри, діамофоски 15.10.2013 року, а термін оплати повної вартості товару до 20.07.2014 року; №№ 2/59814, 59816 від 20.01.2014 року, згідно яких строк поставки аміачної селітри 22.02.2014 року, а термін оплати повної вартості товару до 20.09.2014 року.

11.12.2013 року сторонами було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору, згідно якої сторони домовились продовжити строк поставки аміачної селітри у кількості 100 т до 16.12.2013 року включно.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв ОСОБА_3 на загальну суму 1 655 307,07 грн. за наступними видатковими, наявними в матеріалах справи: № 29975/456471 від 10.09.2013 року діамофоска (25.000 т) на суму 152 500,50 грн.; № 29976/456472 від 12.09.2013 року діамофоска (5.500т) на суму 33 550,12 грн.; № 30038/456696 від 30.09.2013 року діамофоска (21.200 т) на суму 129 320,42 грн.; № 30151/457090 від 04.10.2013 року діамофоска (21.800 т) на суму 132 980,44 грн.; № 30183/457148 від 12.10.2013 року діамофоска (21. 200 т) на суму 129 320,42 грн.; № 30215/45723 від 22.10.2013 року діамофоска (20. 300 т) на суму 123 830,41,50 грн.; № 30216/457237 від 25.10.2013 року діамофоска (20. 800 т) на суму 126 880,42 грн.; № 30272/457427 від 05.11.2013 року діамофоска (17. 200 т) на суму 104 920,34 грн.; № 30465/457946 від 06.12.2013 року селітра аміачна (40. 000 т) на суму 129 201,60 грн.; № 30466/457947 від 09.12.2013 року селітра аміачна (30. 000 т) на суму 96 901,20 грн.; № 30467/457948 від 10.12.2013 року селітра аміачна (30. 000 т) на суму 96 901,20 грн.; № 31767/460005 від 11.03.2014 року селітра аміачна (25.000 т) на суму 99 750,00 грн.; № 31784/460023 від 13.03.2014 року селітра аміачна (25.000 т) на суму 99 750,00 грн.; № 31824/460067 від 14.03.2014 року селітра аміачна (25. 000 т) на суму 99 750,00 грн.; № 31846/460093 від 17.03.2014 року селітра аміачна (25. 000 т) на суму 99 750,00 грн.;

Судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, щодо не поставки та неотримання ним товару, оскільки вони спростовуються наступним.

Факт передачі товару позивачем та прийняття відповідачем підтверджується наступними актами приймання-передачі мінеральних добрив, наявними в матеріалах справи: від 10.09.2013 року; 12.09.2013 року; 30.09.2013 року; 04.10.2013 року; 12.10.2013 року; 22.10.2013 року; 25.10.2013 року; 05.11.2013 року; 06.12.2013 року; 09.12.2013 року; 10.12.2013 року; 11.03.2014 року; 13.03.2014 року; 14.03.2014 року; 17.03.2014 року. Також, в матеріалах справи наявні доручення на отримання зазначеного товару, видані ОСОБА_4, а саме: № 105 від 10.09.2013 року; № 129 від 04.10.2013 року; № 132 від 25.10.2013 року; № 137 від 05.11.2013 року; № 14 від 11.03.2014 року.

Проте, ПП „ВКП „Каро, всупереч умовам п. 3.4.3. договору, здійснило оплату за прийнятий товар з порушенням термінів, а саме: на суму 500 000,00 грн. - 20.06.2014 року, на суму 500 000,00 грн. 09.07.2014 року, на суму 256 307,06 грн. 18.07.2014 року, на суму 399 000,00 грн. 08.08.2014 року.

У звязку з простроченням відповідачем грошових зобовязань за Договором, позивач звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з відповідача 1 868 333,36 грн., з яких 1 374 583,69 грн. основного боргу, 91 570,87 грн. пені, 142 937,12 грн. інфляційних втрат, 13 857,17 грн. 3 % річних, 245 384,51 грн. штрафу.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За вимогами ст. 712 ЦК України, які кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1. ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У статтях 610, 611 Цивільного кодексу України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За нормами частини 2 статті 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи невиконання відповідачем свого зобовязання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем ОСОБА_3 за умовами Договору поставки, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом основного боргу у розмірі 1 374 583,69 грн., 3% річних в сумі 13 857,17 грн., інфляційних втрат у розмірі 142 937,12 грн. та штрафу у розмірі 245 384,51 грн., оскільки дані вимоги відповідають нормам чинного законодавства України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки відповідно до п. 3.5. договору сторони домовились вважати процедуру коригування ціни товару в порядку вказаному в п. 3.4. цього договору, чинною протягом всього строку дії цього договору і не вважати таке коригування ціни односторонньою зміною умов договору, а отже відсутні підстави, передбачені чинним законодавством України, для визнання пункту 3.4.3 Договору недійсним.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта про те, що він повністю сплатив вартість отриманого товару, у встановлені Договором та специфікаціями термін, оскільки ціна була скоригована згідно умов Договору, у строки, вказані в Специфікаціях, оскільки курс долара США до гривні змінився більше ніж на 1 %.

Щодо посилань ПП „ВКП „Каро на неможливість визначення скоригованої ціни товару та взагалі відсутності формули розрахунку за умови повної оплати, колегія суддів зазначає, що в пункті 3.4.3 договору міститься низка формул, кожна з яких використовується в конкретному випадку, в залежності від того, чи передбачено в розділі Умови оплати відповідної специфікації часткова або повна оплата після поставки товару. Так, відповідно до умов Специфікацій №№ 1/51066, 51067 та Специфікацій №№ 2/59814, 59816, передбачено 100% оплати загальної вартості товару після його поставки.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта про відсутність доказів надсилання позивачем розрахунків, повязаних зі зміною ціни на товар, оскільки це не передбачено умовами Договору. Крім того, відповідачеві були виставлені рахунки-фактури №№ 51066/743, 51066/744 від 20.06.2014 року, № 51066/999 від 18.07.2014 року та № 51066/1892від 18.09.2014 року, отримання яких не заперечувалось відповідачем.

Також, скаржник посилається на те, що в Договорі не визначено, який курс та якого банку має застосовуватися при коригуванні ціни саме при застосуванні розрахунків. Проте апеляційна інстанції вважає такі твердження хибними, оскільки пунктом 3.4.2.2. Договору встановлено, що під курсом банку розуміється середній курс ПАТ КІБ Креді Агріколь долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі - продажу іноземної валюти. Курс Банку підтверджується довідками банку, що завірені печаткою банку і підписом уповноваженої особи банку, які видаються щоденно постачальнику.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, апеляційна скарга Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", Миколаївська область, смт Врадіївка залишається без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 14.07.2015 року у даній справі без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49; 99; 101-103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро", Миколаївська область, смт Врадіївка на рішення господарського суду Миколаївської області від 14.07.2015 року у справі № 915/515/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 14.07.2015 року у справі № 915/515/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: С.І. Колоколов

ОСОБА_5