ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.01.2016 Справа № 907/1114/15

За позовом Квартирно експлуатаційного відділу м. Мукачево Міністерства оборони України, м. Мукачево

до відповідача 1 Павшинської сільської ради, м. Павшино Мукачівського району

до відповідача 2 Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород

за участі третьої особи,
яка не заявляє самостійні
вимоги на предмет спору
на стороні відповідача 1
Мукачівське міське комунальне підприємство „Міжнародний аеропорт Мукачево, м. Мукачево

про визнання протиправним та скасування рішення

Суддя Васьковський О.В.

Представники:
від позивача Дементєва С.М., (дов. від 06.01.2015 №22);
від відповідача 1 Кізман В.С., сільський голова (дов.№05-02/378 від 10.11.15);
від відповідача 2 Гутич С.Ю., (дов. №06-20/1611від 17.07.2015).
від третої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача 1 - Немеш П.С. (дов. №239 від 16.11.15)

СУТЬ СПОРУ: про визнання протиправним та скасування рішення ХІ сесії V скликання ІІІ пленарного засідання Павшинської сільської ради від 19.08.2008 року №425 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки (з урахуванням заяви від 24.11.15 №2536).
Позивач позов мотивує тим, що рішення ХІ сесії V скликання ІІІ пленарного засідання Павшинської сільської ради від 19.08.2008 року №425 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки прийняте з порушенням вимог земельного законодавства України в частині порядку вилучення земельної ділянки площею 227,9123 га, чим фактично порушено законні права та інтереси держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево.
Позивач вказує, що квартирно експлуатаційний відділ м. Мукачево Міністерства оборони України, м. Мукачево є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядковується Головному квартирно-експлуатаційному управлінню, яке є одним із структурних підрозділів Міністерства оборони України і є бюджетною організацією; основні фонди, обігові кошти є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України та закріплені за позивачем на праві оперативного управління. Позивач стверджує, що оспорюване рішення не відповідає вимогам ст.ст.141,149 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим підлягає визнанню нечинним та поверненню у відповідності з ст.ст.152,212 Земельного кодексу України.
Відповідач 1 у поданому 01.12.15 відзиві вказує, що позовна заява подана з пропуском строку позовної давності, в зв`язку з чим просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач 2 проти позову заперечує, вважає, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки до відведення земельної ділянки площею 227,9123 га для будівництва міжнародного аеропорту в межах села Павшино Мукачівського району ніякого відношення не мав. Вказує, що згідно норм ст.122 Земельного кодексу України не наділений правом розпоряджатися земельними ділянками в межах населеного пункту, оскільки обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3,4 і 8 ст.122, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 у поданому 18.01.16 відзиві вважає позов безпідставним та просить суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у ньому, зокрема стверджує, що жодних прав позивача спірне рішення не може порушувати, оскільки земельна ділянка аеродрому площею 354,99 га у 1997 року була передана від Мукачівського КЕЧ району Стрийському КЕЧ району. У 1999 році Стрийською КЕЧ була здійснена передача державного майна Мукачівського аеродрому до Закарпатської обласної державної адміністрації, а згідно з наказом Начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 21.10.2005 року №18 «Про передачу фондів Шепетівської, Луцької та Стрийської КЕЧ районів» правонаступником Стрийської КЕЧ району визначено Самбірську КЕЧ району. Крім того, зазначає, що відповідачем 1 заявлено про застосування строків позовної давності згідно ч.4 ст.267 ЦК України, тобто дана обставина є підставою для відмови у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради №131 від 24.04.1981 року «Про встановлення меж землекористування Мукачівської КЕЧ ПриКВО і видачу їй нормативного акту на право користування землею» було надано Мукачівській КЕЧ ПриКВО у користування земельну ділянку площею 354,99 га (військове містечко номер 91а, аеродром).
Згідно акту на право користування землею Мукачівської КЕЧ району ПриКВО в Мукачівському районі Закарпатської області №249 виданого виконавчим комітетом Мукачівської районної Ради народних депутатів за Мукачівською КЕЧ району ПриКВО в Мукачівському Закарпатської області закріплено право безстрокового та безоплатного користування 1684,93 га земель в межах згідно наданих планів землекористування для потреб держави.
Наказом Начальника квартирно-експлуатаційного управління Прикарпатського військового округу №230 від 12.12.1996 року «Про утворення робочої комісії по передачі Гайсинської і Стрийської КЕЧ районів до складу Сил ППО України» наказано до 25.12.1996 року здійснити прийом-передачу Стрийської та Гайсинської КЕЧ районів в підпорядкування Сил ППО України в частині структурних підрозділів відповідних КЕЧ, комісією утвореною згідно наказу ЦКЕУ №210 від 02.12.1996 року; наказано 27.12.1996 року надати акти на затвердження, згідно додатку №1- переліку перерозподілення військових містечок.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.1999 року №378-р прийнято пропозицію Закарпатської облдержадміністрації та Закарпатської обласної ради, погоджену з Міністерством оборони, Мінекономіки, Мінфіном, Держкомстатом та Фондом державного майна про передачу Мукачівського військового аеродрома спільного базування цивільної та військової авіації (вул. Берегівська, 93) з державної власності у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області згідно з додатком. Додатком визначено перелік державного майна Мукачівського військового аеродрому спільного базування, цивільної та військової авіації, що передається у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області: злітно-посадочна смуга, магістральна рубіжна доріжка, поперечні руліжні доріжки номер 1,2,3, перон, захисні споруди для літаків номер 1-6, 12,14,22,23 (уздовж магістральної рубіжної доріжки); технічні будинки номер 1-4 розташовані між п`ятою і чотирнадцятою захисними спорудами, тощо.
Міністерством оборони України 02.06.1999 року прийнято Директиву «Про передачу майна Мукачівського військового аеродрому з державної власності у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області» №Д-9 згідно переліку.
Актом прийманняпередачі майна Мукачівського військового аеродрому від 04.08.1999 року зафіксовано факт проведення обстеження об`єкту передачі та передачі Мукачівського військового аеродрому за адресою: АДРЕСА_1 , який належить Міністерству оборони України у спільну власність територіальних громад, сіл, селищ, міст Закарпатської області, зокрема земельної ділянки площею 250,19 га., площа якої підлягає уточненню по результатах топографічних вишукувань на місцевості (п.6 акту).
До вказаного акту приймання-передачі додано гарантійні листи військових частин щодо зберігання майна та вивільнення спецпарку. Військовою частиною НОМЕР_1 та А-0531 15.07.1999 року видано гарантійні листи №45 та 316 в тому, що на його відповідальному зберіганні знаходяться 4 об`єкти та 80 плит ПАГ-14, які передані облдержадміністрації у відповідності з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.1999 року №378-р та директиви Міністерства оборони України 02.06.1999 року №Д-9.
Гарантійним листом №317 від 15.07.1999 року командування військової частини НОМЕР_2 гарантовано вивільнення території та споруд спецпарку військової частини НОМЕР_3 розташованого на території Мукачівського аеродрому, що відповідно, передано у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області.
Також, згідно переліку №46 від 15.07.1999 року військовою частиною НОМЕР_1 передано технічну документацію аеродрому, що передається у спільну власність територіальних громад, сіл, селищ, міст Закарпатської області.
На підставі Директиви Міністерства оборони України від 30.09.2005 року №322/1/071 наказом Начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 21.10.05 №18 «Про передачу фондів Шепетівської, Луцької та Стрийської КЕЧ районів наказано начальнику Стрийської КЕЧ району передати, а начальнику Львівського квартирно-експлуатаційного відділу, Самбірської КЕЧ району та Мукачівської КЕЧ району прийняти фонди Стрийської КЕЧ району.
Правонаступником Стрийської КЕЧ визначено Самбірську КЕЧ району.
Згідно акту приймання-передачі військового майна військового містечка №91А (аеродром), м.Мукачево з обліку Стрийської КЕЧ району на облік КЕВ м.Мукачево від 01.12.2005 року військове местечко №91 А (аеродром), м.Мукачево, яке належить до сфери управління Міноборони, знаходиться на обліку Стрийської КЕЧ району передалося на облік КЕВ м.Мукачево та рахувалося на балансі військової частини НОМЕР_3 .
Згідно наказу Начальника Західного територіального КЕУ №3 від 07.10.2005 року фонди військового містечка №91 А (аеродром), м.Мукачево передаються з обліку Стрийської КЕЧ району на облік КЕВ м.Мукачево.
Положенням КЕВ м.Мукачеве від 2006 року визначено, що КЕВ м.Мукачеве є державною установою, яка заснована на базі Мукачівської квартирно-експлуатаційної частини району згідно директиви Міністерство оборони України №322/1/10 від 20.04.2005 року та створена Міністерством оборони України і підпорядковано Західному Територіальному квартитрно-експлуатаційному управлінню. Вказано, що КЕВ м.Мукачеве є правонаступником Мукачівської КЕЧ району.
Рішенням ХІ сесії V скликання 3 пленарного засідання Павшинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 19.08.2008 року №425 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ММПК «Міжнародний аеропорт Мукачево» в постійне користування загальною площею 227,9123 га для будівництва міжнародного аеропорту в межах села Павшино по вул.Аеропортна, №2, Мукачівського району Закарпатської області; надано дозвіл ММПК «Міжнародний аеропорт Мукачево» на виготовлення державного акту на право постійного користування земельної ділянки в селі Павшино по вул.Аеропортна,№2, Мукачівського району Закарпатської області.
Листом №303/6/28/718 від 02.07.15 Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України повідомлено, що земельну ділянку військового аеродрому орієнтовною площею 250,0 га було вилучено згідно порушень вимог чинного законодавства, а також невжиття відповідних заходів з боку керівництва територіального квартирно-експлуатаційного управління та КЕВ м.Мукачеве, у зв`язку з чим висунуто вимогу провести службове розслідування стосовно осіб, під час діяльності яких було вилучено зазначену земельну ділянку; звернутися до органів військової прокуратури; поновити земельну ділянку на обліку КЕВ м.Мукачеве; звернутись до місцевих органів влади, у відповідності до вимог Земельного кодексу України, з метою прийняття відповідного рішення шодо повернення земельної ділянки на облік КЕВ м.Мукачеве.
Згідно довідки №2161 від 01.10.15 КЕВ м.Мукачеве за інвентарними відомостями казарменного житлового фонду по КЕВ м.Мукачеве станом на 01.10.15 рахується військове містечко №91а, розташоване за адресою: м.Мукачево, аеродром Закарпатської області; на території даного військового містечка знаходяться 44 будівлі, які стоять на обліку та на балансі КЕВ м.Мукачеве загальною первісною вартістю - 12991530 грн., залишковою вартістю-237150,00 грн.
Проаналізувавши матеріали справи, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
За приписами частини 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Статтею 65 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення) встановлено, що землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.
Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
Відповідно до положень статті 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" та статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
За приписами Законів України "Про оборону України" та "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.
В силу статті 77 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про використання земель оборони", статті 14 Закону України "Про збройні сили України " землі оборони є державною власністю, яка не може передаватись у приватну власність, без згоди Міністерства оборони України.
Згідно із ч.2 ст.2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Згідно приписів ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.
Частиною 1 ст.122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
У відповідності до положень п.п.4, 6 Постанови КМУ України від 28.12.2000 року №1919 «Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил» повноваження суб`єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок, та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку. У разі коли внаслідок скорочення та реорганізації Збройних Сил, переформування військових частин, їх переозброєння, планового поновлення військового майна тощо вивільняється військове майно, Міноборони за необхідності, але не рідше ніж один раз на квартал, подає Кабінетові Міністрів України погоджений з Мінекономіки додатковий перелік військового майна, яке може бути відчужено, за встановленою формою.
На підставі наказу Начальника центрального квартирно-експлуатаційного управління Прикарпатського військового округу №210 від 02.11.1996 року та Наказом квартирно-експлуатаційного управління Прикарпатського військового округу №230 від 12.12.1996 року «Про утворення робочої комісії по передачі Гайсинської і Стрийської КЕЧ районів до складу Сил ППО України» військові містечка Мукачівької КЕЧ району були передані Стрийській КЕЧ району.
Львівський територіальний архів Галузевого державного архіву Міністерства оборони України листом №1792/165сл від 16.12.15 на лист КЕВ м.Мукачеве №2529 від 20.11.15 повідомив, що акти прийому-передачі військового аеродрому (військового містечка №91А) від Мукачівської КЕЧ району до Стрийської КЕЧ району на зберігання до архівного відділу не надходили і місцезнаходження їх не відоме.
В подальшому, за актом прийманняпередачі військового майна від 01.12.2005 року військове містечко №91А, а саме: 57 будівель разом з земельною ділянкою площею 106,1 га передано з обліку Стрийської КЕЧ району на облік КЕВ м.Мукачево.
Тим часом, на підставі Директиви Міністерством оборони України від 02.06.1999 року відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 10.05.1999 року №378-р державне майно Мукачівського військового аеродрому спільного базування цивільної та військової авіації передано з державної власності у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області згідно з додатком.
Як вбачається з акту прийманняпередачі від 04.08.1999 року (складеного комісією, створеною відповідно до розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації і голови Закарпатської обласної ради від 03.06.19999 року №7 ) до обласної комунальної власності передано фонди та земельну ділянку площею 250,19 га.
Згідно наявної в матеріалах справи технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельної ділянки ММПК «Міжнародний аеропорт Мукачево» для будівництва міжнародного аеропорту в межах села Павшино по вул.Аеропортна, №2, Мукачівського району Закарпатської області складеної у 2008 році, на земельній ділянці розташоване майно комунальної власності - цілісний майновий комплекс колишнього Мукачівського аеродрому, яке передано у повне господарське відання з постановкою його на баланс згідно рішення XXVII сесії V скликання Мукачівської міської ради від 31.01.2008 року №549. Із території колишнього Мукачівського аеродрому виділено і передано у власність земельні ділянки під будівництво індивідуальних житлових будинків площею 1,1000 га, яка не включена до проекту відведення земельної ділянки, на яку встановлено сервітут.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11065632 від 27.06.2006 року власником цілісного майнового комплексу Мукачівського аеродрому за адресою: Закарпатська обл., Мукачівський р-н, с.Павшино, вул.Аеропортна, буд.2 була територіальна громада м.Мукачево, право власності на який виникло на підставі рішення XVII сесії IV скликання Закарпатської обласної ради №564 від 22.06.2005 року та акту приймання-передачі від 15.06.2006 року між Закарпатською обласною радою та Мукачівською міською радою.
Таким чином, з наведеного вбачається, що оспорюване рішення приймалось щодо земельної ділянки, яка на момент його прийняття перебувала у комунальній власності. Судом встановлено, що у позивача станом на момент розгляду даної справи відсутні будь-які права щодо відведеної в постійне користування земельної ділянки третій особі, відтак і право на захист свого порушеного права у вигляді визнання протиправним та скасування рішення ХІ сесії V скликання ІІІ пленарного засідання Мукачівського району Закарпатської області від 19.08.2008 року №425.
Крім того, слід відзначити, що позивачем подано позов про визнання протиправним та скасування рішення ХІ сесії V скликання ІІІ пленарного засідання Павшинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 19.08.2008 року №425 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки .
Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі, тощо.
Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.
Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11.11.2014 року у справі №21-405а14.
В даному випадку, прийняте рішення ХІ сесії V скликання ІІІ пленарного засідання Павшинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 19.08.2008 року №425 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки» є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, шляхом отримання третьою особою Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №097996 від 11.09.2008 року. Враховуючи обставини спору в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту порушення його права, і разом з тим, позивач звернувся до суду за захистом права, у спосіб, який не відповідає вимогам чинного цивільного (господарського) законодавства. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду.
Отже, позовні вимоги є безпідставними, позивачем належним чином не обґрунтовані та не доведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідачем 1 заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.
Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.
Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у позові по суті, строк позовної давності не підлягає застосуванню, відтак у клопотанні відповідача 1 належить відмовити. Окрім того, суд констатує, що згідно ч.1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, чого в ході розгляду справи встановлено не було.
Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України належить покласти на позивача.
Керуючись ст. ст. 1, 15, 27, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

у позові відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов`язковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.01.16 .

Суддя Васьковський О.В.